Справа № 758/10614/24 
Категорія 36 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 листопада 2025 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва 
у складі головуючого судді Ковбасюк О.О.,
за участю:
секретаря судового засідання Білоус А.О.,
представника позивача Федорова Д.С. ,
представника відповідача Деревецького В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про стягнення страхового відшкодування,-
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до Подільського районного суду міста Києва з позовом до ПАТ «СК «АРКС» про стягнення страхового відшкодування, зазначивши, що 14.07.2023 між ним та відповідачем було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено», предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Peugeot 308», д.н.з. НОМЕР_1 . 
Відповідно до п. 9 договору страхування автомобіль був застрахований наступними ризиками: викрадення, збитки внаслідок ДТП, збитки внаслідок інших подій. 
01.12.2023 о 09 год. 40 хв. позивач, керуючи застрахованим транспортним засобом по проспекту Романа Шухевича, 2т в м. Києві, при зміні напрямку руху не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з транспортним засобом «МАН», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку, що призвело до пошкодження транспортних засобів, завдання матеріальних збитків та порушення вимог п.п. 2.36, 10.1 ПДР. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. 
Згідно з висновком експерта №2147 від 01.07.2024 вартість матеріального збитку, завданого позивачу пошкодженням його транспортного засобу Peugeot 308, д.н.з. НОМЕР_3 , на дату оцінки 01.12.2023 складає 227 358,70 грн. 
За наслідками ДТП відносно позивача було складено адміністративний протокол за ст. 124 КУпАП. Крім того, після складення протоколу за ст.124 КУпАП позивача було доставлено до КНМКЛ «Соціотерапія», де позивач пройшов огляд на стан наркотичного сп`яніння, за результатами чого було видано висновок та складено протокол серії ААД №521725 від 01.12.2023 за ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 09.01.2024 по справі №755/19601/23 провадження відносно позивача за ч. 1 ст. 130 КУпАП було закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, позивача було визнано винуватим за ст.124 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. 
У зв`язку з наведеним, у відповідності до умов договору страхування від 14.07.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення страхового відшкодування збитків, внаслідок ДТП 01.12.2023. 
З лютого по травень 2024 року між позивачем та відповідачем здійснювалась претензійна робота. 
Листом відповідача від 09.05.2024 року вих. №5627/12 позивачу було повідомлено, що в ході врегулювання заявленого випадку страховиком було встановлено, що позивач відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в порядку, передбаченому чинним законодавством України, що свідчить про невиконання ним обов`язків щодо проходження водієм застрахованого Т3 медичного огляду на стан сп`яніння, а тому відповідач відмовив у здійсненні страхової виплати страхового відшкодування щодо випадку, який згідно повідомлення про подію стався 01.12.2023 із автомобілем позивача. 
Листом від 12.06.2024 вих. №7667/12ЦВ відповідач повідомим про повторну перевірку матеріалів страхової справи та про відмову у здійсненні страхового відшкодування з підстав, аналогічних із зазначеними у листі від 09.05.2024 №5627/12. 
Позивач не погоджується із відмовою відповідача у здійсненні страхового відшкодування з підстав, зазначених у листах від 09.05.2024 №5627/12 та від 12.06.2024 №7667/12ЦВ та вважає відмову у виплаті необґрунтованою. 
Зокрема, позивач вважає безпідставним висновок відповідача про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування у зв`язку з порушенням позивачем умов п.29.5.18 договору, у відповідності до якого страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо страхувальник (водій застрахованого Т3) не виконав обов`язок пройти медичний огляд на стан сп`яніння в порядку, передбаченому чинним законодавством України. 
Так, порядок огляду водіїв на стан сп`яніння встановлено Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103 (далі - Порядок №1103), Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом від 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція №1452/736) та ст. 266 КУпАП. 
Згідно з п. 3 Розділу 3 Інструкції №1452/735 огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством. 
За результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду (п.15 Розділу 3 Інструкції № 1452/735). 
Висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння складається в усіх випадках безпосередньо після огляду особи у трьох примірниках: перший примірник видається під підпис поліцейському, який доставив дану особу на огляд, другий видається оглянутій особі, а третій залишається в закладі охорони здоров`я (п.20 Розділу 3 Інструкції №1452/735). 
Згідно з п.8 Порядку №1103 у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. 
Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 09.01.2024 по справі №755/19601/23 встановлено, що в даному випадку, у ході судового розгляду установлено, що водій був згодний на проходження огляду з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, разом з тим огляд на стан наркотичного сп`яніння проводився клінічно, а не амбулаторно, як того вимагає Інструкція про порядок виявлення у водії транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно такі дії, захист уважає порушенням умов огляду та суд в свою чергу сприймає такі аргументи, як слушні, адже наведена Інструкція в свою чергу указує, що в закладах охорони здоров`я діагноз, який вноситься до акта медичного огляду, встановлюється за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями. 
Висновки суду про те, що особа пройшла огляд на стан сп`яніння також підтверджуються протоколом серії ААД №521725 від 01.12.2023, складеного відносно позивача за ч.1 ст. 130 КУпАП, з якого не вбачається будь-яких відомостей про те, що позивач відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння та доданим до протоколу висновком КНМНКЛ «Соціотерапія» №006373. 
У відповідності до вимог п. 3 Розділу 3 Інструкції № 1452/735 огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерского пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством. Таким чином, саме до компетенції лікаря входить встановлення наявності/відсутності стану сп`яніння. 
В даному випадку лікар вважав, що йому достатньо даних для встановлення діагнозу, про що ним було складено висновок КНМНКЛ «Соціотерапія» №006373 та в подальшому на підставі висновку було складено протокол серії ААД №521725 від 01.12.2023 за ч.1 ст. 130 КУпАП. У разі відмови позивача від проходження огляду лікар не зміг би встановити заключний діагноз та скласти висновок КНМНКЛ «Соціотерапія» №006373, а відносно позивача було би складено протокол за ч.1 ст.130 КУпАП - за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння (порушення п.2.5 ПДР України), що не відповідає фактичним обставинам справи. 
Таким чином, відповідач перебирає на себе повноваження лікаря-нарколога та на власний розсуд трактує правильність процедури проведення огляду, що є протиправним та не відповідає фактичним обставинам проходження огляду на стан сп`яніння позивача та висновкам Дніпровського районного суду м. Києва від 09.01.2024 по справі №755/19601/23. 
З огляду на вищевикладене, позивач вважає, що відмова відповідача у здійсненні відшкодування є безпідставною та порушує умови договору страхування від 14.07.2023. 
Крім того, зважаючи на те, що страховий випадок настав 01.12.2023, позивач вважає, що з 02.12.2023 у відповідача виник обов`язок не лише по здійсненню страхового відшкодування, а й обов`язок по сплаті інфляційних збитків та пені, що випливає з положень статей 625 та 992 ЦК України. 
Обов`язок відповідача щодо сплати пені також передбачений п.32.1. договору страхування, згідно з яким страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування шляхом сплати страхувальнику пені в розмірі 0,01 % від суми несвоєчасно виплаченого страхового відшкодування за кожний робочий день прострочення здійснення страхового відшкодування. 
Згідно з розрахунками позивача інфляційні втрати за період з 02.12.2023 по 07.08.2024 становлять 11 344,53 грн, пеня (обрахована на підставі п.32.1. договору) за період з грудня 2023 року до 07.08.2024 - 4 070,46 грн. 
На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача 242 772,99 грн, з яких: 227 358,70 грн - сума страхового відшкодування; 11 344,53 грн - інфляційні збитки; 4 070,46 грн - пеня. Крім того, позивач просить стягнути з позивача понесені ним судові витрати в розмірі 29 387,79 грн, з яких: 2 387,19 грн - судовий збір; 20 000,00 грн - витрати на професійну правничу допомогу; 7 000,00 грн - витрати на проведення експертизи.
Ухвалою суду від 02.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
12.11.2024 від АТ «СК «АРКС» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову, вказуючи на його безпідставність.
Так, у відзиві 14.07.2023 між АТ «СК «АРКС» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №188294Га3к2 (далі - договір), відповідно до якого було застраховано майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням ТЗ «Peugeot 308», д.н.з. НОМЕР_4 , номер кузова (шасі): НОМЕР_5 . 
Під час укладення договору його сторонами за взаємною згодою був визначений перелік прав та обов`язків страховика та страхувальника, підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, порядок та умови виплати страхового відшкодування та інше.
Зокрема, пунктом 25.3 договору передбачено право страховика:
- перевіряти достовірність повідомленої страхувальником інформації та наданих документів, а також виконання страхувальником умов договору та правил (п.25.3.1 договору);
- робити запити про відомості щодо заявленої події, застрахованого Т3, щодо страхувальника/ вигодонабувача/ особи, допущеної до керування, попередніх власників Т3, документів та інформації щодо реєстрації/ перереєстрації ТЗ, належного виконання страхувальником/вигодонабувачем/ особою, допущеною до керування Т3, умов договору та правил, до органів державної влади та місцевого самоврядування, правоохоронних органів, банків, медичних закладів, та інших підприємств, установ та організацій, незалежно від форми власності та підпорядкування, в т.ч., до тих, що володіють інформацією про обставини заявленої події, інформацією, яка стосується застрахованого ТЗ, страхувальника/вигодонабувача/особи, допущеної до керування застрахованим ТЗ, попередніх власників Т3, документів та інформації щодо реєстрації перереєстрації Т3, а також самостійно з`ясовувати причини та обставини заявленої події (ст. 25.3.3 договору);
- визнати подію нестраховим випадком та/або відмовити у виплаті страхового відшкодування на підставі умов цього договору та законодавства (п.25.3.4 договору);
- у випадку виникнення розбіжностей та суперечок між страховиком та страхувальником з приводу кваліфікації події («страховий випадок» або «нестраховий випадок») та/або стосовно наявності підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування відстрочити виплату страхового відшкодування, в т. ч. для перевірки достовірності наданих страхувальником даних та правомірності укладення договору, до моменту отримання відповідей на запити та/або встановлення необхідної інформації (1. 25.3.8 договору);
- вимагати від страхувальника (вигодонабувача) у визначений страховиком термін документи, фото- та відеоматеріали, аудіозаписи, інші дані та інформацію, які на розсуд страховика стосуються заявленої події, ТЗ, страхувальника, вигодонабувача, особи, допущеної до керування застрахованим ТЗ, і є необхідними для з`ясування обставин і наслідків події та/або для прийняття рішення щодо здійснення страхового відшкодування. таке право страховика може бути реалізоване протягом 1 (одного) року після настання події з ознаками страхового випадку (п. 25.3.15 договору);
- вимагати від страхувальника виконання всіх інших обов`язків та умов, передбачених договором та/або правилами та/або законодавством (п.25.3.16 договору).
Страхувальник же, згідно з п. 25.2 договору, зобов`язаний, зокрема:
- виконувати всі умови договору та правил (п. 25.2.2 договору);
- здійснювати всі необхідні, можливі та доречні дії щодо запобігання виникненню страхових випадків та зменшення їх наслідків (п. 25.2.8 договору).
Також, в разі настання передбаченої у п. 24.2 договору події, страхувальник зобов`язаний:
- з місця події, що має ознаки страхового випадку, повідомити та викликати на місце події відповідні компетентні органи (з урахуванням п. 27.6 та п. 27.7 договору), а також дочекатися їх приїзду з метою обов`язкової реєстрації та оформлення події співробітниками відповідних компетентних органів (п. 26.1.2 договору);
- вживати заходів щодо збереження слідів події (п. 26.1.4 договору);
- при ДТП діяти відповідно до п. п. 2.10, 2.11 Правил дорожнього руху (далі - ПДР) (п. 26.1.5 договору);
- при ДТП пройти огляд на стан сп`яніння на вимогу працівника поліції або іншої уповноваженої особи в порядку, передбаченому чинним законодавством України (п. 26.1.6 договору):
- надати страховику можливість провести розслідування обставин страхової події, надати йому докладну та достовірну інформацію (в т.ч. таку, яка являє собою комерційну таємницю), що стосується цього питання (п. 26.1.10 договору).
01.12.2023 шляхом телефонного звернення до контакт-центру страховика, водієм застрахованого автомобіля ОСОБА_2 було повідомлено про настання події, що має ознаки страхової, а саме: пошкодження застрахованого автомобіля внаслідок ДТП, яке мало місце 01.12.2023 на вул. Шухевича в м. Києві.
Користуючись правами, передбаченими п. 25.3.1, п. 25.3.3 договору, з метою з`ясування обставин та причин настання заявленого випадку, страховиком було направлено запити до Управління організаційно-аналітичного забезпечення оперативного реагування ГУНІ в м. Києві (вих. №11303/12цв від 20.12.2023), Управління патрульної поліції в м. Києві (вих. №1305/12цв від 20.12.2023), Дніпровського районного суду м. Києва (вих. №11308/12цв від 20.12.2023).
В подальшому АТ «СК «АРКС» було отримано від Дніпровського районного суду м. Києва копію постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 09.01.2024, копії протоколів про адміністративне правопорушення (серії ААБ №521724 та ААД №521725), копію схеми ДТП від 01.12.2023, копію висновку КМНКЛ «Соціотерапія» від 01.12.2023, копію акту КМНКЛ «Соціотерапія» від 01.12.2023 по справі №755/19601/23 про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.
У відповідності до акту медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 01.12.2023, обстежуваний ( ОСОБА_2 ) протягом тривалого часу відмовлявся здати біологічний матеріал, необхідний для проведення медичного огляду в повному обсязі.
В свою чергу, у відповідності до інформації, зазначеної у протоколах про адміністративні правопорушення, до протоколів долучалися відеозаписи із нагрудних камер поліцейських.
Проте Дніпровським районним судом м. Києва на запит страховика не було надано відповідні відеозаписи із нагрудних камер поліцейських. 
У відповідності до п. 28.15 договору страховик має право відстрочити складання страхового акта (прийняття рішення за подією) у випадку, якщо у нього є сумніви в правомірності вимог на одержання страхувальником страхового відшкодування, - до того часу, поки не будуть представлені та/або отримані необхідні докази, але не більше ніж на 3 (три) місяці з дня отримання від страхувальника заяви про подію та на виплату та інших документів та/або інформації, передбачених розділами 25 і 27 договору.
У відповідності до п. 27.1.2.2 договору у разі настання події за ризиком «Збитки внаслідок ДТП» для підтвердження настання страхового випадку та визначення розміру завданих збитків страхувальник зобов`язаний надати страховику таку інформацію та/або документи:
- посвідчення водія, що керував Т3;
- протокол про адміністративне правопорушення, схеми ДТП, складені співробітниками поліції на учасників події, надані пояснення до протоколу про адміністративне правопорушення, інші документи, що складались у зв`язку з ДТП;
- повідомлення про ДТП встановленого зразка («Європротокол»), виключно у випадках, передбачених п. 27.7.1 договору;
- письмова заява про подію та на виплату за формою, встановленою страховиком, у разі повної загибелі ТЗ або на вимогу страховика.
Положеннями п. 27.3 договору визначено, що страховик має право звернутися до страхувальника (вигодонабувача, відповідних компетентних органів) із запитом на надання інших документів та/або інформації щодо причин та обставин заявленої події, Т3, страхувальника/ вигодонабувача/ особи, допущеної до керування застрахованим Т3, особи та реквізитів для сплати страхового відшкодування, якщо відсутність цих документів та/або інформації у страховика робить для нього неможливим (або вкрай важким) визначення обставин заявленої події чи розміру збитків та/ або визнання випадку страховим/ нестраховим та/або прийняття рішення, зокрема:
- протоколу огляду місця події;
- пояснень всіх учасників ДТП, копії інших матеріалів справи про адміністративне порушення за фактом ДТП;
- протоколу перевірки технічного стану ТЗ, що підлягає обов`язковому технічному контролю, якщо проходження обов`язкового технічного контролю передбачене чинним законодавством України для застрахованого Т3;
- схеми ДТП;
- акта медичного огляду на наявність стану алкогольного сп`яніння;
- рішення у справі про адміністративне правопорушення; витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань та інших матеріалів кримінального провадження;
- калькуляції та рахунків за ремонт ТЗ, квитанцій, чеків, платіжних доручень про сплату ремонту Т3 або вартості запасних частин, замінених під час ремонту;
- документа, що підтверджує придбання ТЗ (довідка-рахунок, договір купівлі-продажу;
- листа вигодонабувача про особу, якій належить виплатити страхове відшкодування;
- дозволу компетентного органу на відчуження Т3, якщо при настанні випадку за ризиком «Викрадення» або повної загибелі ТЗ є чинне обмеження щодо права відчуження Т3, накладене органами доходів і зборів, та про це внесено відповідну інформацію у свідоцтво про реєстрацію;
- інших документів та/або інформації.
Згідно з п.28.2 договору страхове відшкодування сплачується страхувальнику тільки після того, як повністю будуть встановлені причини та розмір збитку. Страхувальник зобов`язаний надати страховику усі необхідні документи та/або інформацію, що підтверджують причини та розмір збитку, перелік яких наведено в Договорі.
Відтак, у відповідності до п. 25.3.1, п. 25.3.2, п. 25.3.3. п. 25.3.8, п. 28.15, п. 27.1.2.2, п. 27.3, п. 28.2 Договору, для з`ясування причин та обставин заявленої події у страховика виникла необхідність у отриманні від Дніпровського районного суду м. Києва матеріалів відеофіксації здійсненні індивідуальними відеореєстраторами працівників патрульної поліції процесу проведення оформлення матеріалів дорожньо-транспортної пригоди.
Відтак, представником АТ «СК «АРКС» було направлено відповідні адвокатські запити до Дніпровського районного суду м. Києва та Управління патрульної поліції в м. Києві.
Положеннями п. 28.3 договору визначено, що страховик повинен скласти страховий акт протягом 10 (десяти) робочих днів, починаючи з моменту отримання заяви про подію та на виплату та інших документів та/або інформації згідно з розділами 25 і 27 договору. Вказаний строк може збільшуватися відповідно до п. 28.4 та п. 28.15 договору.
Відтак, АТ «СК «АРКС» листом вих. №1608/12цв від 16.02.2024 було повідомлено страхувальника про прийняття страховиком рішення щодо відстрочення складання страхового акта (прийняття рішення за подією) у зв`язку із вищезазначеними обставинами.
В подальшому, від Дніпровського районного суду м. Києва було отримано відповідь та матеріали відеофіксації здійсненні індивідуальними відеореєстраторами працівників патрульної поліції процесу проведення оформлення матеріалів дорожньо-транспортної пригоди.
За результатом проведення аналізу отриманих матеріалів, страховиком було встановлено, що після прибуття до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння, водій застрахованого автомобіля відмовився від здачі зразків біологічного середовища для проведення лабораторного дослідження. Крім того, водієм застрахованого автомобіля були відхилені пропозиції працівника закладу охорони здоров`я зачекати деякий час для здачі зразків біологічного середовища для проведення лабораторного дослідження. Дана обставина підтверджується відеозаписом, який міститься в матеріалах судової справи №755/19601/23 та актом медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 01.12.2023. Зокрема, у вищезазначеному акті зазначено про те, що обстежуваний протягом тривалого часу відмовлявся здати біологічний матеріал, необхідний для проведення медичного огляду в повному обсязі.
Таким чином, відмова водія застрахованого автомобіля від здачі зразків біологічного середовища для проведення лабораторного дослідження в порядку, передбаченому чинним законодавством України, свідчить про невиконання обов`язків, встановлених договором.
В свою чергу, п. 29.5 договору передбачено право страховика відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо:
- страхувальник (його представник) не виконав обов`язки, передбачені умовами договору, окрім п.26.1.11 договору, в т.ч, не виконав вимоги страховика щодо надання всіх необхідних документів та/або інформації стосовно заявленої події (п.29,5.6 договору);
- збитки, що виникли під час та/або у зв`язку з вчиненням дій (бездіяльності), пов`язаних непідкоренням владі (втеча, залишення місця ДТП, відмови від освідчення на наявність алкогольного, наркотичного сп`яніння, переслідування працівниками правоохоронних органів (а інше) (п. 29.5.14 договору);
- страхувальник (водій застрахованого ТЗ) не виконав обов`язок пройти медичний огляд на стан сп`яніння в порядку, передбаченому чинним законодавством України (п. 29.5.18 договору).
На підставі наведеного, керуючись п. 29.5.6, п. 29.5.14, п. 29.5.18 договору, у АТ «СК «АРКС» відсутні правові підстави для здійснення виплати страхового відшкодування щодо випадку, який згідно повідомлення про подію стався 01.12.2023 із автомобілем Peugeot, д.н.з. НОМЕР_6 .
В свою чергу, наведене свідчить, що наслідком суб`єктивних дій водія застрахованого автомобіля, які виражені у відмові водія застрахованого автомобіля від здачі зразків біологічного середовища для проведення лабораторного дослідження, є настання цивільно-правової відповідальності позивача, передбаченої договором страхування.
Враховуючи вищезазначені обставини, страховиком за заявленим випадком пошкодження застрахованого автомобіля було прийнято рішення відмовити у виплаті страхового відшкодування, про що повідомлено позивача шляхом надсилання листа вих. №4013/12ЦВ від 10.04.2024.
Відтак, викладене свідчить про те, що страховою компанією у відповідності до положень 4.1 ст. 626, ст. 627, ст. 629 Цивільного кодексу України, п. 25.2.2, п. 26.1.2, п. 26.1.4, п. 26.1.10, п. 29.5.6, п, 29.5.14, п. 29.5.18 договору добровільного страхування наземного транспорту №188294Га3к2 від 14.07.2023, було проведено врегулювання заявленого випадку.
Таким чином, зазначене вище свідчить про те, що позовні вимоги позивача щодо стягнення страхового відшкодування є незаконними, необґрунтованими та недоведеними, оскільки наданими АТ «СК «АРКС» доказами доведено порушення позивачем обов`язків, встановлених договором страхування.
Окремо відповідач зазначив наступне щодо постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 09.01.2024 по справі №755/19601/23. 
У відповідності до постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 09.01.2024 по справі №755/19601/23 провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.
У вищезазначеній постанові суду в обґрунтування відсутності підстав для притягнення водія ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП зазначається, що огляд на стан наркотичного сп`яніння проводився клінічно, а не амбулаторно, як того вимагає Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Крім того, відповідач звертає увагу, що Дніпровським районним судом м. Києва вирішувалося питання притягнення водія застрахованого автомобіля до відповідальності за керування автомобілем в стані наркотичного сп`яніння та не вирішувалося питання наявності складу адміністративного правопорушення у зв`язку із відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.
В свою чергу, необхідно взяти до уваги, що поняття та зміст адміністративної відповідальності та цивільно-правової відповідальності не є тотожними.
Положеннями п. 29.5.18 договору передбачено право страховика відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо страхувальник (водій застрахованого Т3) не виконав обов`язок пройти медичний огляд на стан сп`яніння в порядку, передбаченому чинним законодавством України.
Таким чином, відсутність у діях водія складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП/відсутність протоколу про адміністративне правопорушення у зв`язку із непроходженням огляду на стан сп`яніння в порядку, передбаченому чинним законодавством України/відсутність відповідної постанови суду не спростовують факт порушення водієм застрахованого автомобіля умов договору, так як результат наявність підстав для настання цивільно-правової відповідальності.
Наведене також свідчить, що наслідком суб?єктивних дій водія застрахованого автомобіля, які виражені у відмові водія застрахованого автомобіля від здачі зразків біологічного середовища для проведення лабораторного дослідження, є настання цивільно-правової відповідальності.
Щодо заявленої до стягнення суми страхового відшкодування відповідач зазначив, що наведений позивачем розрахунок суми страхового відшкодування не відповідає дійсності та суперечить умовам договору страхування.
Так, відповідно до змісту позовної заяви позивач здійснив розрахунок суми страхового відшкодування на підставі висновку експерта №2147 автотоварознавчого дослідження КТЗ Peugeot 2023, д.н.з. НОМЕР_7 , складеного 01.07.2024 експертом Абрамкіним Б.П. (далі - висновок №2147).
Проте правові підстави для виплати страхового відшкодування щодо заявленого випадку відсутні, оскільки має місце правомірна відмова у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 29.5.6, п. 29.5.14, п. 29.5.18 договору.
При цьому, в разі відсутності підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, розрахунок страхового відшкодування здійснювався б наступним чином.
Позивач вважає, що визначення розміру страхового відшкодування необхідно здійснювати на підставі визначеного у висновку №2147 розміру матеріального збитку, а саме у розмірі 227 358, 70 грн.
Проте дане твердження не відповідає дійсності у зв`язку із наступним.
Як вбачається із змісту висновку №2147, розмір матеріального збитку (227 358,70 грн) складається із вартості відновлювального ремонту ТЗ (188 005,11 грн) та величини втрати товарної вартості (39 353, 59 грн).
У відповідності до п. 28.12 договору при пошкодженні ТЗ внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення ТЗ (кошторису збитків), в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання, що підлягають заміні (окрім акумуляторної батареї ТЗ - далі АКБ ТЗ), без урахування експлуатаційного зносу, вартість АКБ ТЗ, що підлягає заміні з урахуванням експлуатаційного зносу згідно з п. 28.12.1 договору, а також вартість матеріалів та ремонтних робіт.
Положенням п. 29.4.12 договору визначено, що страховик не відшкодовує та не включає до розрахунку суми страхового відшкодування втрату товарної вартості ТЗ.
Таким чином, у відповідності до положень пунктів 28.12, 29.4.12 договору страховиком не відшкодовується величина втрати товарної вартості (39 353,59 грн).
У відповідності до п. 28.27 договору якщо за згодою страховика та страхувальника (вигодонабувача) страхове відшкодування сплачується іншим способом, ніж перерахування на розрахунковий рахунок СТО, що буде здійснювати відновлювальний ремонт ТЗ, відповідно до умов п. 28.13 та 28.17 договору страховик має право сплатити 80% від розрахункової суми страхового відшкодування. Страховик здійснює доплату остаточної суми відшкодування виключно на підставі надання страхувальником документів, які підтверджують фактичну вартість та факт оплати за відновлювальний ремонт ТЗ (надання послуг та/або товарів).
Таким чином, оскільки позивач просить здійснити перерахування на його користь, у випадку відсутності правових підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, у страховика були б наявні правові підстави для виплати на рахунок ОСОБА_2 лише 80% від розрахованої суми страхового відшкодування.
Отже, оскільки ОСОБА_2 просить суд стягнути із АТ «СК «АРКС» страхове відшкодування шляхом перерахування коштів на його користь та не надає документів, які підтверджують фактичну вартість та факт оплати за відновлювальний ремонт ТЗ, у випадку відсутності правових підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, розмір виплати страхового відшкодування на користь ОСОБА_2 становив би 150 404, 09 грн
(188005,11*80%).
На підставі викладеного відповідач просить відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.
Ухвалою суду від 21.01.2025 задоволено клопотання представника відповідача про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву та відзив відповідача прийнято до розгляду.
11.02.2025 до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача, у якому він позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
04.03.2025 представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив.
Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву та письмових запереченнях відповідача.
Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно дослідивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, оцінивши наявні у справі докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником транспортного засобу «Peugeot 308», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова (шасі): НОМЕР_5 . 
14.07.2023 між ОСОБА_2 та ПАТ «СК «АРКС» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено», предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням вказаним транспортним засобом.
Зокрема, відповідно до п. 9 договору страхування автомобіль був застрахований наступними ризиками: викрадення, збитки внаслідок ДТП, збитки внаслідок інших подій. 
01.12.2023 о 09 год. 40 хв. в м. Києві по проспекту Романа Шухевича, 2т сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Peugeot 308», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , який, керуючи застрахованим транспортним засобом, при зміні напрямку руху не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з транспортним засобом «МАН», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку, що призвело до пошкодження транспортних засобів, завдання матеріальних збитків та порушення вимог п.п. 2.36, 10.1 ПДР. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача отримав механічні пошкодження.
Обставини вчинення ДТП зафіксовані у постанові Дніпровського районного суду м. Києва від 09.01.2024 по справі №755/19601/23 щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, а також в матеріалах вказаної судової справи.
Вказаною постановою суду ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
Водночас, провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова суду в апеляційному порядку не оскаржувалася та набрала законної сили 22.01.2024.
У відповідності до ст. 82 ЦПК України вказані обставини не підлягають доказуванню.
01.12.2023 водій застрахованого автомобіля ОСОБА_2 шляхом телефонного звернення до контакт-центру страховика повідомив про настання події, що має ознаки страхової, а саме: пошкодження застрахованого автомобіля внаслідок ДТП, яке мало місце 01.12.2023 на вул. Шухевича в м. Києві.
В період з лютого по травень 2024 року між позивачем та відповідачем велася претензійна робота щодо виплати позивачу страхового відшкодування за договором.
Зокрема, з метою перевірки усіх обставин ДТП АТ «СК «АРКС» було направлено відповідні адвокатські запити до Дніпровського районного суду м. Києва та Управління патрульної поліції в м. Києві.
Листом №1608/12цв від 16.02.2024 АТ «СК «АРКС» було повідомлено страхувальника про прийняття страховиком рішення щодо відстрочення складання страхового акта (прийняття рішення за подією) у зв`язку із необхідністю з`ясування причин та обставин заявленої події та необхідністю отримання від Дніпровського районного суду м. Києва матеріалів відеофіксації, здійснених індивідуальними відеореєстраторами працівників патрульної поліції процесу проведення оформлення матеріалів дорожньо-транспортної пригоди.
В подальшому страховиком було отримано від Дніпровського районного суду м. Києва відповідь та відповідні матеріали відеофіксації.
Листом №4013/12ЦВ від 10.04.2024 АТ «СК «АРКС» було повідомлено позивача про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування у зв`язку з тим, що строк для такої виплати не настав.
Листом №5627/12 від 09.05.2024 позивачу було повідомлено, що в ході врегулювання заявленого випадку страховиком було встановлено, що позивач відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в порядку, передбаченому чинним законодавством України, що свідчить про невиконання ним обов`язків щодо проходження водієм застрахованого Т3 медичного огляду на стан сп`яніння, а тому відповідач відмовив у здійсненні страхової виплати страхового відшкодування щодо випадку, який згідно повідомлення про подію стався 01.12.2023 із автомобілем позивача. 
Листом №7667/12ЦВ від 12.06.2024 відповідач повідомив позивачу про повторну перевірку матеріалів страхової справи та про відмову у здійсненні страхового відшкодування з підстав, аналогічних із зазначеними у листі №5627/12 від 09.05.2024 .
Таким чином, страховиком за заявленим випадком пошкодження застрахованого автомобіля позивача було прийнято рішення відмовити у виплаті страхового відшкодування.
Вирішуючи даний спір, суд керується наступним. 
Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі №147/66/17, добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
За змістом статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором та/або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Відповідно, у разі вчинення дій, які не врегульовані нормами цивільного законодавства, перед судом може постати завдання оцінки таких дій.
Виходячи з формулювання статті 11 ЦК України, можна зробити висновок, що такі дії повинні відповідати загальним засадам цивільного законодавства України, які закріплені в статті 3 ЦК України.
Отже, принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації своїх прав та передбаченого договором та/або законом виконання своїх зобов`язань.
Введення в цивільне законодавство принципу добросовісності як одного з найбільш загальних і важливих принципів цивільного права є заходом, спрямованим на зміцнення моральних засад цивільно-правового регулювання. Саме з позиції моральності слід підходити до оцінки поведінки суб`єкта права як добросовісного або недобросовісного.
Відповідно до статті 33 Закону України №1961-IV від 01.07.2004 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV) страхувальник, у разі настання ДТП, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово має надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Тобто страхувальник має вчинити дії для повідомлення страховика про настання ДТП.
У свою чергу, страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (стаття 34 Закону №1961-IV). Тобто страховик після повідомлення страхувальником про ДТП має здійснити всі дії для встановлення та виплати страхового відшкодування.
У страховика (МТСБУ) обов`язок здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату) не виникає у разі навмисних дій страхувальника, спрямованих на настання страхового випадку (підпункт 37.1.1 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV), або у разі вчинення ним умисного кримінального правопорушення, що призвело до страхового випадку (підпункт 37.1.2 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV).
Крім того, у страховика (МТСБУ) обов`язок здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату) не виникає і тоді, коли має місце неналежна поведінка й з боку потерпілого, а саме: невиконання обов`язків, визначених Законом №1961-IV, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди (підпункт 37.1.3 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV); неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту ДТП, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років з моменту ДТП, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV).
Отже, закон з огляду на принцип добросовісності визначає, що якщо потерпілий недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди, не виконує покладені на нього Законом №1961-IV обов`язки, він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки.
Аналізуючи зазначені норми законодавства, слід дійти висновку, що законодавство у страхових правовідносинах передбачає здійснення прав та обов`язків з дотриманням принципу добросовісності всіма учасниками цих правовідносин і не дотримання цього принципу може мати наслідком відмову в захисті порушеного права, зокрема в праві на відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці особи взагалі, та звільняє страховика від обов`язку відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці винної особи та потерпілого.
Разом з тим, у порушення принципу пропорційності законом не встановлено механізму захисту права осіб (поновлення права), які добросовісно виконують покладені на них обов`язки, якщо шкода не відшкодована не з їхньої вини. Тому тлумачення права щодо відшкодування шкоди за наслідками страхового випадку за Законом №1961-IV має здійснюватися з огляду на добросовісне виконання зобов`язань та поведінки всіх учасників (добросовісна чи недобросовісна поведінка/дії) та пропорційність інтересів усіх учасників цих правовідносин.
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної шкоди) та моральної шкоди іншій особі.
Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.
Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування» (далі - Закон №85/96-ВР)).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).
Питання страхування відповідальності власників транспортних засобів регулюється не тільки національним законодавством, а й міжнародними нормами, і Україна як держава, яка прагне вступу в Європейський союз, в Угоді про асоціацію України з ЄС зобов`язалась здійснити заходи до підвищення гарантій забезпечення прав потерпілих від ДТП відповідно до Директиви 2009/103/ЄС щодо страхування цивільної відповідальності по відношенню до використання автотранспортних засобів та забезпечення виконання зобов`язань щодо страхування такої відповідальності.
Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон №1961-IV.
Законом №1961-IV визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.
Згідно зі статтею 3 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Винна особа - володілець транспортного засобу має право застрахувати свою відповідальність, передавши обов`язок відшкодування шкоди, спричиненої за участю його транспортного засобу, страховій компанії (страховику).
Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що як право потерпілого на відшкодування заподіяної шкоди так і кореспондуючий обов`язок страховика (страхової компанії) здійснити його відшкодування виникає на підставі настання страхового випадку - ДТП.
У пункті 22.1 статті 22 Закону №1961 IV передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, вказане також міститься у пункті 3 частини першої статті 988 ЦК України .
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням.
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.
Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону №1961 IV) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 у справі №760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №147/66/17).
Водночас в Законі наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто Закон як спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоду не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 Закону №1961-IV).
Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.
Відповідно до положень статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.
Цивільний кодекс України також передбачає, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї, і особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частини друга та четверта статті 14 ЦК України)
Положення зазначених норм права свідчить про зобов`язання учасників цивільних правовідносин діяти в межах закону, не порушуючи права інших осіб у спосіб передбачений законом, добросовісно здійснюючи свої права та обов`язки.
При цьому закон встановлює як підстави відшкодування шкоди і відмови страховика у такому відшкодуванні, так і процедури, за якими така шкода відшкодовується.
Слід також зазначити, що відповідно до статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відтак зазначена норма визначає, що саме законом встановлюється випадки, коли право особи припиняється внаслідок його нездійснення.
Відповідно до цього Закону та статті 13 ЦК України сторони повинні діяти добросовісно, не порушуючи права інших осіб - учасників цих правовідносин.
За змістом зазначених норм права встановлюється, як добросовісність поведінки особи, чиї права порушено, так і передбачається, що припинення права може бути лише у випадках, передбачених законом.
Зміст суб`єктивного цивільного права становлять такі юридичні правомочності, як реалізація особою права на дії; можливість вимагати певної поведінки від інших; можливість захисту порушеного права в юрисдикційному порядку (зокрема, у досудовому та судовому порядку).
Під здійсненням цивільного права слід розуміти реалізацію тих можливостей, які становлять зміст суб`єктивного цивільного права. Здійснення цивільного права відбувається шляхом вчинення фактичних та юридичних дій, що свідчить по свободу поведінки учасників цивільних правовідносин при реалізації своїх прав та обов`язків на власний розсуд.
Цивільне законодавство встановлює правило, згідно з яким нездійснення особою своїх майнових прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом (частина друга статті 12 ЦК України). При цьому, ЦПК України містить норми, коли нездійснення цивільного права є підставою для припинення цивільного права, настання інших негативних правових наслідків для носія такого права. Наприклад, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає припинення поруки у зв`язку з пропуском 6 місяців строку звернення кредитора до поручителя, а також, що з припиненням поруки припиняється й право на отримання сум простроченої заборгованості від поручителя.
Поняття відмови від права не є тотожним поняттю нездійснення права (наприклад, відмова від прав, набутих за довіреністю, повинна відбуватись із повідомленням довірителя (стаття 250 ЦК України), відмова від права власності здійснюється шляхом заяви про це чи вчиненням інших дій, які свідчать про відмову від цього права (стаття 347 ЦК України)). Відмова від належного особі права припиняє таке право.
Також припинення цивільного права та/або припинення права на захист порушеного права та/або припинення права на отримання відшкодування від певної особи не є ідентичними. Припинення цивільного права має під собою наслідком припинення цивільних правовідносин та відбувається, як вже було зазначено, лише у випадках, передбачених законом.
Припинення ж права на відновлення або захист порушеного права, право на відшкодування шкоди за рахунок певної особи не позбавляє особу взагалі цивільного права, але має наслідком неможливість отримання відновлення порушеного права або відшкодування шкоди тощо за рахунок певної особи (припинення поруки, пропуск позовної давності до одного з боржників). При цьому особа не позбавлена права на отримання захисту або відновлення порушеного права від іншого боржника за його наявності.
Таким чином, припинення цивільного права має бути передбачено законом, на відміну від чого припинення права на отримання відшкодування від певної особи не позбавляє особу цивільного права, а лише позбавляє її можливості отримати відшкодування від цієї особи.
Як встановлено судом, 14.07.2023 між АТ «СК «АРКС» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №188294Га3к2 (далі - договір), відповідно до якого було застраховано майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням ТЗ «Peugeot 308», д.н.з. НОМЕР_4 , номер кузова (шасі): НОМЕР_5 . 
Під час укладення договору його сторонами за взаємною згодою був визначений перелік прав та обов`язків страховика та страхувальника, підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, порядок та умови виплати страхового відшкодування та інше.
Зокрема, пунктом 25.3 договору передбачено право страховика:
- перевіряти достовірність повідомленої страхувальником інформації та наданих документів, а також виконання страхувальником умов договору та правил (п.25.3.1 договору);
- робити запити про відомості щодо заявленої події, застрахованого Т3, щодо страхувальника/ вигодонабувача/ особи, допущеної до керування, попередніх власників Т3, документів та інформації щодо реєстрації/ перереєстрації ТЗ, належного виконання страхувальником/вигодонабувачем/ особою, допущеною до керування Т3, умов договору та правил, до органів державної влади та місцевого самоврядування, правоохоронних органів, банків, медичних закладів, та інших підприємств, установ та організацій, незалежно від форми власності та підпорядкування, в т.ч., до тих, що володіють інформацією про обставини заявленої події, інформацією, яка стосується застрахованого ТЗ, страхувальника/вигодонабувача/особи, допущеної до керування застрахованим ТЗ, попередніх власників Т3, документів та інформації щодо реєстрації перереєстрації Т3, а також самостійно з`ясовувати причини та обставини заявленої події (ст. 25.3.3 договору);
- визнати подію нестраховим випадком та/або відмовити у виплаті страхового відшкодування на підставі умов цього договору та законодавства (п.25.3.4 договору);
- у випадку виникнення розбіжностей та суперечок між страховиком та страхувальником з приводу кваліфікації події («страховий випадок» або «нестраховий випадок») та/або стосовно наявності підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування відстрочити виплату страхового відшкодування, в т. ч. для перевірки достовірності наданих страхувальником даних та правомірності укладення договору, до моменту отримання відповідей на запити та/або встановлення необхідної інформації (1. 25.3.8 договору);
- вимагати від страхувальника (вигодонабувача) у визначений страховиком термін документи, фото- та відеоматеріали, аудіозаписи, інші дані та інформацію, які на розсуд страховика стосуються заявленої події, ТЗ, страхувальника, вигодонабувача, особи, допущеної до керування застрахованим ТЗ, і є необхідними для з`ясування обставин і наслідків події та/або для прийняття рішення щодо здійснення страхового відшкодування. таке право страховика може бути реалізоване протягом 1 (одного) року після настання події з ознаками страхового випадку (п. 25.3.15 договору);
- вимагати від страхувальника виконання всіх інших обов`язків та умов, передбачених договором та/або правилами та/або законодавством (п.25.3.16 договору).
Страхувальник же, згідно з п. 25.2 договору, зобов`язаний, зокрема:
- виконувати всі умови договору та правил (п. 25.2.2 договору);
- здійснювати всі необхідні, можливі та доречні дії щодо запобігання виникненню страхових випадків та зменшення їх наслідків (п. 25.2.8 договору).
Також, в разі настання передбаченої у п. 24.2 договору події, страхувальник зобов`язаний:
- з місця події, що має ознаки страхового випадку, повідомити та викликати на місце події відповідні компетентні органи (з урахуванням п. 27.6 та п. 27.7 договору), а також дочекатися їх приїзду з метою обов`язкової реєстрації та оформлення події співробітниками відповідних компетентних органів (п. 26.1.2 договору);
- вживати заходів щодо збереження слідів події (п. 26.1.4 договору);
- при ДТП діяти відповідно до п. п. 2.10, 2.11 Правил дорожнього руху (далі - ПДР) (п. 26.1.5 договору);
- при ДТП пройти огляд на стан сп`яніння на вимогу працівника поліції або іншої уповноваженої особи в порядку, передбаченому чинним законодавством України (п. 26.1.6 договору):
- надати страховику можливість провести розслідування обставин страхової події, надати йому докладну та достовірну інформацію (в т.ч. таку, яка являє собою комерційну таємницю), що стосується цього питання (п. 26.1.10 договору).
Встановлено і те, що після звернення страхувальника до страховика останнім було відмовлено у виплаті страхового відшкодування з підстав порушення страхувальником умов договору.
Як вбачається із листа АТ «СК «АРКС» №5627/12цв від 09.05.2024, страховиком було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування за договором страхування із тих підстав, що в ході врегулювання заявленого випадку страховиком було встановлено, що після прибуття до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння, водій застрахованого автомобіля ОСОБА_2 відмовився від здачі зразків біологічного середовища для проведення лабораторного дослідження. Крім того, водієм застрахованого автомобіля були відхилені пропозиції працівника закладу охорони здоров`я зачекати деякий час для здачі зразків біологічного середовища для проведення лабораторного дослідження. Таким чином, водій застрахованого автомобіля відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в порядку, передбаченому чинним законодавством України, що свідчить про невиконання ним обов`язків щодо проходження водієм застрахованого ТЗ медичного огляду на стан сп`яніння.
Крім того, у листі зазначено, що п. 29.5 договору передбачено право страховика відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо:
- страхувальник (його представник) не виконав обов`язки, передбачені умовами договору, окрім п.26.1.11 договору, в т.ч, не виконав вимоги страховика щодо надання всіх необхідних документів та/або інформації стосовно заявленої події (п.29,5.6 договору);
- збитки, що виникли під час та/або у зв`язку з вчиненням дій (бездіяльності), пов`язаних непідкоренням владі (втеча, залишення місця ДТП, відмови від освідчення на наявність алкогольного, наркотичного сп`яніння, переслідування працівниками правоохоронних органів (а інше) (п. 29.5.14 договору);
- страхувальник (водій застрахованого ТЗ) не виконав обов`язок пройти медичний огляд на стан сп`яніння в порядку, передбаченому чинним законодавством України (п. 29.5.18 договору).
На підставі наведеного, керуючись п. 29.5.6, п. 29.5.14, п. 29.5.18 договору, у АТ «СК «АРКС» зазначило у вказаному листі про відсутність правових підстав для здійснення виплати страхового відшкодування щодо випадку, який згідно повідомлення про подію стався 01.12.2023 із автомобілем Peugeot, д.н.з. НОМЕР_6 .
Аналогічні підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування зазначені у листі АТ «СК «АРКС» №7667/12цв від 12.06.2024.
Крім того, у вказаному листі наведено наступну позицію АТ «СК «АРКС» щодо постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 09.01.2024 по справі №755/19601/23 щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП:
«…У відповідності до постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 09.01.2024 по справі №755/19601/23 провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.
У вищезазначеній постанові суду в обґрунтування відсутності підстав для притягнення водія ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП зазначається, що огляд на стан наркотичного сп`яніння проводився клінічно, а не амбулаторно, як того вимагає Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Крім того, необхідно звернути увагу, що Дніпровським районним судом м. Києва вирішувалося питання притягнення водія застрахованого автомобіля до відповідальності за керування автомобілем в стані наркотичного сп`яніння та не вирішувалося питання наявності складу адміністративного правопорушення у зв`язку із відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.
В свою чергу, необхідно взяти до уваги, що поняття та зміст адміністративної відповідальності та цивільно-правової відповідальності не є тотожними.
Положеннями п. 29.5.18 договору передбачено право страховика відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо страхувальник (водій застрахованого Т3) не виконав обов`язок пройти медичний огляд на стан сп`яніння в порядку, передбаченому чинним законодавством України.
Резюмуючи вищезазначене, вважаємо за необхідне зазначити, що відсутність у діях водія складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП/відсутність протоколу про адміністративне правопорушення у зв`язку із непроходженням огляду на стан сп`яніння в порядку, передбаченому чинним законодавством України/відсутність відповідної постанови суду не спростовують факт порушення водієм застрахованого автомобіля умов договору, так як результат наявність підстав для настання цивільно-правової відповідальності.
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю та повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
В свою чергу, наведене свідчить, що наслідком суб`єктивних дій водія застрахованого автомобіля, які виражені у не проходженні медичного огляду на стан сп`яніння в порядку, передбаченому чинним законодавством України, є настання цивільно-правової відповідальності.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.
У відповідності до ч. 1 ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом…».
Проаналізувавши наведені вище листи АТ «СК «АРКС» про відмову у виплаті страхового відшкодування позивачу, суд вважає, що зазначені у них підстави для відмови у виплаті є безпідставними.
Так, як встановлено судом із досліджених доказів, зокрема, із копій матеріалів страхової справи та справи Дніпровського районного суду м. Києва №755/19601/23 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП (у тому числі із матеріалів відеофіксації, здійснених індивідуальними відеореєстраторами працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів дорожньо-транспортної пригоди, які були безпосередньо досліджені судом у судовому засіданні), ОСОБА_2 фактично було виконано свій обов`язок пройти медичний огляд на стан сп`яніння в порядку, передбаченому чинним законодавством України.
Порядок огляду водіїв на стан сп`яніння встановлено Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103 (далі - Порядок №1103), Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом від 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція №1452/736) та ст. 266 КУпАП. 
Згідно з п. 3 Розділу 3 Інструкції №1452/735 огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством. 
За результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду (п.15 Розділу 3 Інструкції № 1452/735). 
Висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння складається в усіх випадках безпосередньо після огляду особи у трьох примірниках: перший примірник видається під підпис поліцейському, який доставив дану особу на огляд, другий видається оглянутій особі, а третій залишається в закладі охорони здоров`я (п.20 Розділу 3 Інструкції №1452/735). 
Згідно з п.8 Порядку №1103 у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. 
Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 09.01.2024 по справі №755/19601/23 встановлено, що в даному випадку, у ході судового розгляду установлено, що водій був згодний на проходження огляду з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, разом з тим огляд на стан наркотичного сп`яніння проводився клінічно, а не амбулаторно, як того вимагає Інструкція про порядок виявлення у водії транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно такі дії, захист уважає порушенням умов огляду та суд в свою чергу сприймає такі аргументи, як слушні, адже наведена Інструкція в свою чергу указує, що в закладах охорони здоров`я діагноз, який вноситься до акта медичного огляду, встановлюється за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями. 
Висновки суду про те, що особа пройшла огляд на стан сп`яніння також підтверджуються протоколом серії ААД №521725 від 01.12.2023, складеного відносно позивача за ч.1 ст. 130 КУпАП, з якого не вбачається будь-яких відомостей про те, що позивач відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння та доданим до протоколу висновком КНМНКЛ «Соціотерапія» №006373. 
У відповідності до вимог п. 3 Розділу 3 Інструкції № 1452/735 огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством. Таким чином, саме до компетенції лікаря входить встановлення наявності/відсутності стану сп`яніння. 
В даному випадку лікар вважав, що йому достатньо даних для встановлення діагнозу, про що ним було складено висновок КНМНКЛ «Соціотерапія» №006373 та в подальшому на підставі висновку було складено протокол серії ААД №521725 від 01.12.2023 за ч.1 ст. 130 КУпАП. У разі відмови позивача від проходження огляду лікар не зміг би встановити заключний діагноз та скласти висновок КНМНКЛ «Соціотерапія» №006373, а відносно позивача було би складено протокол за ч.1 ст.130 КУпАП - за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння (порушення п.2.5 ПДР України), що не відповідає фактичним обставинам справи. 
Ураховуючи наведене, суд визнає обґрунтованими доводи позивача про те, що відповідач на власний розсуд трактує правильність процедури проведення огляду, що є протиправним та не відповідає фактичним обставинам проходження огляду на стан сп`яніння позивача та висновкам Дніпровського районного суду м. Києва від 09.01.2024 по справі №755/19601/23. 
Крім того, суд враховує, що умовами пункту 29.5 договору, на які посилається відповідач як на підставу для відмови у виплаті страхового відшкодування, передбачено право страховика відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо:
- страхувальник (його представник) не виконав обов`язки, передбачені умовами договору, окрім п.26.1.11 договору, в т.ч, не виконав вимоги страховика щодо надання всіх необхідних документів та/або інформації стосовно заявленої події (п.29,5.6 договору);
- збитки, що виникли під час та/або у зв`язку з вчиненням дій (бездіяльності), пов`язаних непідкоренням владі (втеча, залишення місця ДТП, відмови від освідчення на наявність алкогольного, наркотичного сп`яніння, переслідування працівниками правоохоронних органів (а інше) (п. 29.5.14 договору);
- страхувальник (водій застрахованого ТЗ) не виконав обов`язок пройти медичний огляд на стан сп`яніння в порядку, передбаченому чинним законодавством України (п. 29.5.18 договору).
Водночас, судом не встановлено порушення позивачем, як страхувальником, будь-якого із зазначених вище умов договору, як не встановлено і будь-яких інших обставин, які могли б слугувати підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування страховиком.
Підсумовуючи усе наведене вище, суд визнає незаконною відмову АТ «СК «АРКС» у виплаті позивачу страхового відшкодування та вбачає наявність підстав для стягнення такого відшкодування у судовому порядку.
Визначаючи розмір страхового відшкодування, суд виходить із наступного.
Згідно з висновком експерта №2147 від 01.07.2024 вартість матеріального збитку, завданого позивачу пошкодженням його транспортного засобу Peugeot 308, д.н.з. НОМЕР_3 , на дату оцінки 01.12.2023 складає 227 358,70 грн. 
Суд приймає до уваги вказаний звіт як такий, що не спростований відповідачем 
Зі змісту вказаного висновку вбачається, що розмір матеріального збитку (227 358,70 грн) складається із вартості відновлювального ремонту ТЗ (188 005,11 грн) та величини втрати товарної вартості (39 353, 59 грн).
Водночас, згідно з умовами п. 28.12 договору при пошкодженні ТЗ внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення ТЗ (кошторису збитків), в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання, що підлягають заміні (окрім акумуляторної батареї ТЗ - далі АКБ ТЗ), без урахування експлуатаційного зносу, вартість АКБ ТЗ, що підлягає заміні з урахуванням експлуатаційного зносу згідно з п. 28.12.1 договору, а також вартість матеріалів та ремонтних робіт.
Положенням п. 29.4.12 договору визначено, що страховик не відшкодовує та не включає до розрахунку суми страхового відшкодування втрату товарної вартості.
Ураховуючи наведене, суд вважає вірним стягнути з відповідача на користь позивача вартість страхового відшкодування в сумі 188 005,11 грн, що дорівнює вартості відновлювального ремонту ТЗ згідно звіту без урахування величини втрати товарної вартості (39 353, 59 грн).
Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд також вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та пені.
Так, статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання, частиною 2 якої передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом (ст. 992 ЦК України).
Умовами договору страхування передбачено обов`язок страховика сплатити пеню за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування.
Так, згідно з п.32.1. страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування шляхом сплати страхувальнику пені в розмірі 0,01% від суми несвоєчасно виплаченого страхового відшкодування за кожний робочий день прострочення здійснення страхового відшкодування.
На підставі викладеного, керуючись вказаними вище нормами закону та умовами договору, враховуючи, що страховий випадок настав 01.12.2023, суд вважає вірним стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні втрати за період з 02.12.2023 до 07.08.2024, що складає 9 380,93 грн, а також пеню за період з 02.12.2023 до 07.08.2024, що складає 3 365,20 грн.
Таким чином, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню - в сумі 200 751, 24 грн (188 005,11 грн - сума страхового відшкодування + 9 380,93 грн - інфляційні втрати + 3 365,20 грн - пеня).
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з наявною у справ квитанцією при зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 427,80 грн, що відповідало 1% ціни позову. 
Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 007,51 грн, що відповідає 1% від розміру задоволених позовних вимог.
Матеріалами справи також підтверджується, що позивачем було понесено витрати на проведення експертизи у розмірі 7 000,00 грн.
Таким чином, вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18.
Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Позивач просить стягнути на його користь з відповідача витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 20 000,00 грн.
Представництво інтересів позивача ОСОБА_2 у суді здійснювалось адвокатом Федоровим Д.С. на підставі договору про надання правової допомоги №15/07/24 від 15.07.2024 та додаткової угоди №1 від 15.07.2024 до цього договору.
Відповідно до додаткової угоди №1 від 15.07.2024 до договору про надання правової допомоги від 15.07.2024 адвокатом надано клієнту послуги щодо супроводження в Подільському районному суді м. Києва даної справи на загальну суму 20 000,00 грн.
З огляду на вищевикладене, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності вчинення відповідних дій адвокатом, значимості таких дій у справі, суд вважає, що заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000, 00 грн підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 75-78, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-
У Х В А Л И В :
Позов  ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про стягнення страхового відшкодування задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на користь  ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 200 751 (двісті тисяч сімсот п`ятдесят одна) гривня 24 копійки, з яких: 188 005 (сто вісімдесят вісім тисяч п`ять) гривень 11 копійок - сума страхового відшкодування; 9 380 (дев`ять тисяч триста вісімдесят) гривень 93 копійки - інфляційні втрати за період з 02.12.2023 до 07.08.2024; 3 365 (три тисячі триста шістдесят п`ять) гривень 20 копійок - пеня за період з 02.12.2023 до 07.08.2024.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на користь  ОСОБА_2  судовий збір у розмірі 2 007 (дві тисячі сім) гривень 51 копійка, витрати на проведення експертизи у розмірі 7 000 (сім тисяч) гривень 00 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок. 
У задоволенні решти вимог позивача відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Повне найменування сторін по справі:
позивач -  ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 ;
відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС», місцезнаходження: м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8, код ЄДРПОУ 20474912.
Повний текст рішення складено 01.12.2025.

Суддя 	О. О. Ковбасюк