ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
26.01.2026	Справа № 910/13392/25	

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СкайТеч Технолоджі» 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сів Груп»
про стягнення 360.379,79 грн

Представники сторін: не викликались

СУТЬ СПОРУ:

29.10.2025 до Господарського суду міста Києва через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «СкайТеч Технолоджі» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сів Груп» про стягнення 360.379,79 грн, з яких 200.000,00 грн основного боргу, 136.780,00 грн інфляційних втрат, 23.599,79 грн 3% річних.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі укладеного між сторонами договору поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 02/09/2024-ФП від 02.09.2024, позивачем надано відповідачу поворотну безвідсоткову фінансову допомогу у розмірі 2.000.000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 9 від 02.09.2024, строком до 02.12.2024. У період з 18.12.2024 по 30.06.2025 відповідач повернув лише частину коштів у сумі 1.800.000,00 грн. У зв`язку з тим, що відповідачем не у повному обсязі виконані зобов`язання за договором, позивач направив відповідачу претензію від 15.09.2025 про сплату залишку заборгованості, яка залишена без реагування. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду.
Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/13392/25 від 05.11.2025 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.
14.11.2025 позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» відповідних документів.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.11.2025 відкрито провадження у справі № 910/13392/25 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Даною ухвалою суду встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позов з урахуванням вимог ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.
У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 21.11.2025 було надіслано відповідачу в його електронний кабінет в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд», яка отримана останнім 24.11.2025 о 13:04 год. що підтверджується наявним у справі повідомленням про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи, а тому відповідач мав подати відзив на позов у строк до 09.12.2025 включно.
Відповідач вимог ухвали про відкриття провадження у справі від 21.11.2025 не виконав, письмовий відзив на позовну заяву не подав.
Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Дане рішення постановлено з перевищенням строку встановленого наведеною нормою, проте у розумний строк, у зв`язку з перебуванням судді у відпустці.
Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Розглянувши подані документи із матеріали, Господарський суд міста Києва, - 
ВСТАНОВИВ

02.09.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СкайТеч Технолоджі» (позикодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сів Груп» (позичальник, відповідач) було укладено договір поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 02/09/2024-ФП (далі - договір).
Відповідно до п. 1.1. договору позикодавець надає позичальнику у тимчасове безвідсоткове користування грошові кошти, а позичальник приймає ці кошти та зобов`язується повернути їх у порядку та на умовах, передбачених даним договором.
Спір виник в зв`язку з тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором фінансову допомогу у повному обсязі не повернув, у зв`язку з чим наявна заборгованість у розмірі 200.000,00 грн, а також позивачем за неналежне виконання відповідачем грошового зобов`язання нараховано 136.780,00 грн інфляційних втрат та 23.599,79 грн 3% річних.
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Дослідивши зміст вказаного правочину, суд зазначає, що він за своєю правовою природою є договором позики, а тому до правовідносин, що склалися між сторонами, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України, що регулюють правовідносини, які виникли з договору позики.
Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Відповідно до п. 8.1 договору даний договір вступає в силу з моменту передання грошей (першої частини фінансової допомоги) та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
Відповідно до п. 1.2 договору поворотна безвідсоткова фінансова допомога має бути повернена позичальником позикодавцю в повному обсязі та не є доходом позичальника.
За умовами п. 2.1 договору грошові кошти надаються в національній валюті України в сумі 2.000.000,00 грн.
Відповідно до п. 2.3 договору грошові кошти надаються після підписання даного договору шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника. Перерахування коштів позичальнику здійснюється як частинами так і загальною сумою.
Матеріали справи свідчать, що на виконання укладеного сторонами договору позивач надав відповідачу поворотну фінансову допомогу у сумі 2.000.000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 9 від 02.09.2024.
Згідно з п. 2.4 договору грошові кошти у повному розмірі повинні бути повернені позикодавцеві протягом 3 (трьох) місяців з дати фактичного перерахування кожної частини грошових коштів на рахунок позичальника.
Частиною 3 ст. 254 Цивільного кодексу України визначено, строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.
З огляду на викладене, відповідач мав повернути безвідсоткову поворотну фінансову допомогу у строк до 02.12.2024 включно.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач повернув позивачу кошти в загальному розмірі 1.800.000,00 грн, що підтверджується довідкою АТ «Перший український міжнародний банк» № КІЕ-07.8/3964 від 24.09.2025 та інформаційними повідомленнями про зарахування коштів, а саме:
№ 749 від 18.12.2024 на суму 250.000,00 грн;
№ 2 від 08.01.2025 на суму 750.000,00 грн;
№ 148 від 01.05.2025 на суму 177.000,00 грн;
№ 149 від 01.05.2025 на суму 23.000,00 грн;
№ 159 від 23.05.2025 на суму 147.700,00 грн;
№ 162 від 30.05.2025 на суму 102.300,00 грн;
№ 180 від 16.06.2025 на суму 80.000,00 грн;
№ 198 від 23.06.2025 на суму 80.000,00 грн;
№ 205 від 30.06.2025 на суму 190.000,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Матеріали справи свідчать, що відповідач, в порушення умов договору, свої зобов`язання не виконав, повернення отриманої фінансової допомоги у строки, визначені п. 2.4 договору, не здійснив, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість перед позивачем у сумі 200.000,00 грн.
З метою досудового врегулювання спору позивач направив відповідачу в електронному вигляді через електронну систему документообігу «Вчасно» претензію № 2 від 15.09.2025 щодо повернення поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, в який просив протягом 3 (трьох) банківських днів повернути суму заборгованості в розмірі 200.000,00 грн, а також нараховані індекс інфляції у розмірі 136.180,00 грн та 23.008,01 грн 3% річних, загалом в розмірі 359.188,01 грн, яка залишена відповідачем без відповіді.
Згідно зі ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Доказів того, що відповідачем виконано зобов`язання щодо повернення безвідсоткової фінансової допомоги за договором в повному обсязі не подано.
Оскільки, матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем грошових коштів, отриманих за договором № 02/09/2024-ФП від 02.09.2024 у повному обсязі, а факт заборгованості відповідача перед позивачем за вказаним договором належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 200.000,00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно з ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.
Умовами договору не визначено інший розмір процентів.
Наведена норма свідчить про те, що інфляційні нарахування та 3% річних можуть бути нараховані лише за весь час прострочення платежу, а тому день фактичної оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися нарахування.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відтак, вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 в контексті застосування частини другої статті 625 ЦК України засвідчила наступне:
(1) величина приросту індексу споживчих цін має заокруглюватися до десяткового числа після коми;
(2) при обчисленні інфляційних збитків за наступний період до початкової заборгованості включається вартість грошей (боргу), яка визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній період.
Також Верховний Суд у постанові від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 виснував, що порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 Цивільного кодексу України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 1078).
Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - «дефляція», то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення.
У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 наведено наступний висновок.
Сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.
Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.
Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: 
- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; 
- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість та задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 80.699,90 грн інфляційних втрат (за розрахунком суду, що знаходиться в матеріалах справи).
За розрахунком суду (знаходиться в матеріалах справи) 3% річних становлять 19.720,87 грн. 
В іншій частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних в позові слід відмовити, оскільки позивачем невірно визначено періоди прострочення та нарахування здійснено без врахування наведеної вище судової практики.
Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача 80.699,90 грн інфляційних втрат та 19.720,87 грн 3% річних є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.
Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «СкайТеч Технолоджі» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.
Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сів Груп» (02098, м. Київ, просп. Павла Тичини, 13, оф. 97; код ЄДРПОУ 42938572) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Скай Теч Технолоджі» (03194, м. Київ, вул. Литвиненко-Вольгемут, 2А, кв. 138; код ЄДРПОУ 45652149) 200.000 (двісті тисяч) грн 00 коп. основного боргу, 80.699 (вісімдесят тисяч шістсот дев`яносто дев`ять) грн 90 грн інфляційних втрат, 19.720 (дев`ятнадцять тисяч сімсот двадцять) грн 87 коп. 3% річних та 4.506 (чотири тисячі п`ятсот шість) грн 31 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя	В.В.Сівакова