Справа № 459/2646/23                         Головуючий у 1 інстанції: Дем`яновська Ю.Д 
Провадження № 22-ц/811/1228/25                 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. Провадження № 22-ц/811/1226/25         

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       26 листопада 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Ванівського О.М.
суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ТзОВ «Мейк дейта» - адвоката Осадовського Романа Едуардовича на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13 березня 2025 року та додаткове рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 07 квітня 2025 року, та апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Мейк-Дейта», ОСОБА_2 про стягнення коштів у зв`язку з недоліками купленої речі, відшкодування моральної шкоди-

ВСТАНОВИВ:

В сепні 2023 року ОСОБА_1 пред`явила позов до ТОВ «Мейк-Дейта», ОСОБА_2 про стягнення коштів у зв`язку з недоліками купленої речі, відшкодування моральної шкоди.
Свої вимоги мотивувала тим, що 18.08.2022 року позивачка придбала автомобіль марки «RENAULT TRAFIC», 2012 року випуску, VIN НОМЕР_1 на підставі договору купівлі-продажу № РН-0001272, укладеного між нею та ТОВ «Мейк-Дейта». Про продаж вказаного автомобіля вона довідалась від чоловіка з інтернет сайту RTS, на якому було розміщено оголошення про продаж вказаного автомобіля в м.Луцьку за 12000 (дванадцять тисяч) доларів США та був вказаний контактний номер телефону відповідача ОСОБА_2 . Після приїзду в м.Луцьк, вони побачили цей автомобіль на ринку, під переднім склом був ярлик з інформацією про автомобіль, зокрема ціна такого була вказана 12000 доларів США та контактний номер телефону ОСОБА_2 . Вони зателефонували ОСОБА_2 і він приїхав на ринок. Після перемовин було узгоджено ціну автомобіля 10000 доларів США та 1000 євро. ОСОБА_2 запевнив, що автомобіль привезений з-за кордону, в технічно справному стані, будь яких проблем з ним бути не повинно, перереєстрацію автомобіля буде проведено в цей же день в м.Луцьк, автомобіль перебував на тимчасовій реєстрації. З метою переконатись, що автомобіль був у технічно справному стані, ОСОБА_2 надав позивачу та її чоловіку можливість керувати цим автомобілем від ринку до ТОВ «Рівнестандарт», де було видано документ, що транспортний засіб з VIN НОМЕР_1 відповідає вимогам щодо індивідуального затвердження. Після цього вони прибули до ТОВ «Мейк-Дейта», де був оформлений договір купівлі-продажу № РН-0001272, видано видаткову накладну № РН-0001272 від 18.08.2022 року та акт приймання-передачі від цього ж числа, акт технічного стану, копію електронної митної декларації від 21.12.2021 року, копію рахунку від 13.12.2021 року на цей транспортний засіб від ТОВ «Мейк-Дейта», копію пропуску через митний пост «Ягодин» з відміткою митниці, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу іноземного зразка. Після оформлення вказаних документів позивачка в присутності свого чоловіка передала ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 10000 доларів США та 1000 Євро, що еквівалентно відповідало 405610 гривень. Оскільки час наближався вже до 16 год, то ОСОБА_2 повідомив, що вже не встигнуть переоформити автомобіль в сервісному центрі, а тому вони поїхали додому в м.Червоноград. Вказує, що коли 23.08.2023 року вони прибули до Червоноградського сервісного центру МВС, то при проходженні експертного дослідження було встановлено, що номер кузова транспортного засобу було змінено шляхом виварювання пластини з металу. Про факт підроблення VIN кузова автомобіля було повідомлено Червоноградський РВП ГУ НП у Львівській області, який розпочав кримінальне провадження за даним фактом, а автомобіль був вилучений на арешт майданчик, ухвалою слідчого судді було накладено арешт на автомобіль. Таким чином, як вказує позивач, вона втратила і грошові кошти і транспортний засіб, а тому з посиланням на ст.651,653,678, 680, 681 ЦК України, ЗУ «Про захист прав споживачів», вона відмовилась від договору, про що надіслала відповідного листа продавцю, та просить стягнути на її користь солідарно з обох відповідачів суму матеріального збитку, який вона обраховує в розмірі 405 610 гривень та моральну шкоду з ТОВ «Мейк-Дейта» в розмірі 95000 гривень.
       Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 13 березня 2025 року позов задоволено частково.
       Стягнуто з ТОВ «Мейк-Дейта» на користь ОСОБА_1 113 235 ( сто тринадцять тисяч двісті тридцять п`ять) гривень 00 копійок завданих збитків.
       Стягнуто з ТОВ «Мейк-Дейта» на користь ОСОБА_1 95 000 (дев`яносто п`ять тисяч) гривень 00 копійок моральної шкоди.
       В задоволенні решти вимог відмовлено.
       Додатковим рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 07 квітня 2025 року стягнуто з ТОВ «Мейк-Дейта» на користь ОСОБА_1 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок витрат, понесених на оплату правової допомоги.
Стягнуто з ТОВ «Мейк-Дейта» на користь держави 2206 (дві тисячі двісті шість) гривень 10 копійок судових витрат.
       Рішення суду та додаткове рішення оскаржив представник ТзОВ «Мейк дейта» - адвокат Осадовський Роман Едуардович, подавши апеляційну скаргу.
       З рішенням не погоджується, вважає його однобічним, необ`єктивним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.
       Вказує на те, що в матеріалах справи відсутні документи на підтвердження оплати по укладеному договору купівлі-продажу №РН-0001272 від 18.08.2022 року. Тому суд дійшов помилкового висновку щодо факту оплати по договору.
       При розгляді справи було достеменно встановлено, що кошти не були перераховані і сплачені ТОВ «Мейк –Дельта», а були передані ОСОБА_2 .
       Окрім цього вважає, що позивач неправильно обрала спосіб захисту. На думку апелянта, позивачу слід було звертатись з позовом про стягнення безпідставно набутих коштів у особи, якій такі гроші передавались.
       Щодо ухвалення додаткового рішення, апелянт вважає, що витрати заявлені позивачем є завищеними та необґрунтованими, а тому розмір судових витрат є безпідставно високим.
Просить рішення суду та додаткове рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
       Рішення суду також оскаржила  ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.
       Не погоджується з рішенням суду в частині присудженого розміру відшкодування матеріальних збитків.
       На думку апелянта, вона має право на відшкодування збитків по ринкових цінах на момент винесення судового рішення.
       Відповідно до експертного висновку, на момент придбання автомобіля, його ринкова вартість становила 395 680 грн. Вказує, що нею було сплачено 10000доларів США та 1000Євро за автомобіль.
       Вважає, що замість присуджених до стягнення 113 235 грн. суд мав стягнути 460 240 , 40 грн. на відшкодування реально спричинених їй збитків.
       Окрім цього вважає, що кошти слід стягувати солідарно з двох відповідачів. 
       Просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині розміру відшкодування матеріальних збитків, та постановити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів 10 000доларів США та 1000Євро, що по курсу на день ухвалення рішення становило 460 240 грн.40 коп., уточнивши цю суму на момент вирішення справи апеляційним судом.       
Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
       З урахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
       Сторони мали реальну можливість реалізувати свої процесуальні права з доведенням своєї позиції по справі, у тому числі через можливість брати участь в судовому засідання в режимі відеоконференції або через представника.
       Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
       Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
       Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
       Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "ЮніонАліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
       Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
       Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.
       Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність учасників справи, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.
       Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з огляду на наступне.        
Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.
       Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
       Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції вважав доведеним в належний спосіб розмір завданого позивачці матеріального збитку у вигляді ціни автомобіля «RENAULT TRAFIC», транзитний номер 03ВТ8310, 2012 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , в сумі 113235,00 гривень згідно договору купівлі-продажу № РН-0001272 від 18.08.2022 року, які підлягають стягненню. Окрім цього, суд взяв до уваги доводи позивача про те, що неможливість користування автомобілем, який придбавався для потреб багатодітної переселеної сім`ї, вилучення такого, спричиняє моральні страждання, а відтак вважав, що заявлений розмір моральної шкоди є розумним та справедливим, відповідає характеру понесених життєвих змін та не призведе до незаконного збагачення позивача, а відтак підлягає стягненню в заявленому розмірі.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.
       Встановлено, що 18 серпня 2022 року між позивачем та ТОВ «Мейк-Дейта», в особі директора Терещука Ю.М., укладено договір купівлі-продажу №РН-0001272. 
       Відповідно до п.1.1 Договору №РН-0001272 продавець передає покупцю товар, а покупець зобов`язаній прийняти його та оплатити узгоджену вартість.
       П.1.2. цього договору сторони узгодили, що предметом купівлі-продажу є наступний транспортний засіб: легковий автомобіль марки «RENAULT TRAFIC», транзитний номер НОМЕР_2 , 2012 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , ВМД-2 №UA204080/2021/044912, стан транспортного засобу – був у використанні.
       Якість товару, що поставлятиметься за цим договором, повинна відповідати встановленим до такого товару вимогам, з урахуванням зносу транспортного засобу при його експлуатації (п.п.1.3 договору).
       При цьому, за умовами продавець стверджує, що на момент укладення цього договору автомобіль не перебуває під арештом чи заставою, щодо нього не ведуться трудові спори, не заставлений, у податковій заставі не перебуває, відносно нього не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування з іншими особами. Треті особи не мають права на автомобіль. Правочин не суперечить правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (п.6 ст.203 ЦК України) (п.п.3.4 договору).
       Погоджена сторонами ціна товару становить 113 235,00 грн., в тому числі ПДВ 18 872,50 грн. Загальна вартість даного договору становить вартість переданого товару по договору, що передбачено п.п.2.1., 2.2. договору (т.1 а.с.11-12).
       Актом прийому-передачі від 18.08.2022 року підтверджується, що продавцем (відповідачем) переданий, а покупцем прийнятий легковий автомобіль «RENAULT TRAFIC», кузов № НОМЕР_1 (т.1 а.с.15).
       Згідно видаткової накладеної №PH-0001272 від 18.08.2022 року, виданої ТОВ «Мейк-Дейта», за легковий автомобіль «RENAULT TRAFIC», кузов № НОМЕР_1 , ОСОБА_1 сплачено 113 235,00 грн (а.с.14).
       Відповідно до сертифікату відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу, серії НОМЕР_3 з додатками, виданого ТзОВ «Рівнестандарт», підтверджено, що колісний транспортний засіб «RENAULT TRAFIC», категорія M1, найменування і місцезнаходження виробника RENAULT, Франція, місце розміщення та метод закріплення обов`язкових табличок: наклеєна на дверному проємі правих передніх дверей, розміщення ідентифікаційного номера на шасі: вибитий на днищі кузова, перед правим переднім сидінням; ідентифікаційний номер КТС (VIN) НОМЕР_1 відповідний вимогам щодо індивідуального затвердження, викладеним у «Порядку затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання», затвердженого Наказом Міністерства Інфраструктури України від 17.08.2012 року за №521 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14.09.2012 року за №1586/21898. Номер сертифіката відповідності UA.005.078490-22 від 18.08.2022 року (т.1 а.с.16-17).
       Із відповіді ТСЦ 4646 Територіального сервісного центру №4646 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській області Головного сервісного центу МВС №31/13-4646-С-20/аз від 21.07.2023 року, вбачається, що 23.08.2022року в ТСЦ 4646 звернулася громадянка ОСОБА_1 із вимогою про реєстрацію транспортного засобу «RENAULT TRAFIC» чорного кольору, 2012 року випуску. В результаті проведення експертного дослідження вищезазначеного автомобіля було встановлено, що номер кузова НОМЕР_1 транспортного засобу «RENAULT TRAFIC» змінений шляхом вварювання пластини з металу з номером VF1JLC1ASCY428594 (висновок експертного дослідження від 23.08.2022 року №14/4646/2Д) (т.1 а.с.25-26).
       Згідно висновку експертного дослідження №14/4646/2Д від 23.08.2022 року (а.с.27-29) номер кузова НОМЕР_1 транспортного засобу «RENAULT TRAFIC», який належить ОСОБА_1 , змінений шляхом вварювання пластини з металу з номером VF1JLC1ASCY428594.
По даному факту 23.08.2022 зареєстровано кримінальне провадження №12022142150000139 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст.290 КК України (знищення, підробка або заміна ідентифікаційного номера, номерів двигуна, шасі або кузова, або заміна без дозволу відповідних органів номерної панелі з ідентифікаційним номером транспортного засобу), в межах якого ухвалою слідчого судді Червоноградського міського суду Львівської області від 26.08.2025 року накладено арешт на автомобіль «RENAULT TRAFIC» з номерним знаком НОМЕР_2 , номер кузова № НОМЕР_1 , ключ до вказаного автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу закордонного взірця № НОМЕР_4 на Braniski Tomasz, що належать ОСОБА_1 , вилучені 23.08.2022 в ході огляду місця події на території сервісного центру №4646 по вул.Корольова,14, м.Червоноград (а.с.30-31).
       Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
       За змістом частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
       Згідно зі статтями 6, 11 та 12 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
       Відповідно до положень статті 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
       Згідно зі ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
       За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
       Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. 
       За ст. 673 ЦК України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.
       У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.
       За ст.675 ЦК України товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.
       Ст. 679 ЦК України продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту. Якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.
       На правовідносини за договором купівлі-продажу поширюються норми Закону України «Про захист прав споживачів».
       Преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» установлено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
       Відповідно до пункту 22 частини першої ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
       Згідно з пунктом 12 частини першої ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.
       З аналізу даної норми можна зробити висновок, що товар може бути визнаний таким, що має істотний недолік за умови, що відповідає трьом обов`язковим ознакам, передбаченим пунктом 12 частини першої ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» та хоча б одній із факультативних ознак.
       Відповідно до частини першої ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.
       Згідно з частиною першою ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.
       За змістом частини чотирнадцятої ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» вимоги споживача, передбачені цією статтею, не підлягають задоволенню, якщо продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання. Споживач має право брати участь у перевірці якості товару особисто або через свого представника.
       У разі коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець (виконавець, виробник) зобов`язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції. Експертиза проводиться за рахунок продавця (виконавця, виробника). Якщо у висновках експертизи буде доведено, що недоліки виникли після передачі продукції споживачеві внаслідок порушення ним встановлених правил використання, зберігання чи транспортування або дій третіх осіб, вимоги споживача не підлягають задоволенню, а споживач зобов`язаний відшкодувати продавцю (виконавцю, підприємству, яке виконує його функції) витрати на проведення експертизи. Споживач, продавець (виконавець, виробник) мають право на оскарження висновків експертизи у судовому порядку.
       Відповідно до частини дев`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець зобов`язаний протягом місяця відшкодувати збитки, що виникли у зв`язку з втратою, псуванням чи пошкодженням речі, прийнятої ним від споживача для виконання робіт (надання послуг).
       При цьому на споживача покладається обов`язок лише довести наявність істотного дефекту продукції, тягар доказування причин виникнення недоліків товару, обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання (наданих послуг), в тому числі і за спричинену шкоду, покладений на продавця (виконавця послуг).
       Відповідна правова позиція міститься і в постановах Верховного Суду від 24 червня 2019 року у справі № 185/3592/18-ц та від 31 серпня 2022 року у справі № 756/8810/18 (провадження 61-21358св21)).
       У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди (пункт 4 частини першої ст. 611 Цивільного кодексу України).
       Встановлено та сторонами не заперечується факт укладення договору купівлі-продажу №РН-0001272 від 18.08.2022 року, за яким ТзОВ «Мейк-Дейта» продано, а ОСОБА_1 придбано легковий автомобіль марки «RENAULT TRAFIC», транзитний номер НОМЕР_2 , 2012 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , ВМД-2 №UA204080/2021/044912.
       В результаті проведення експертного дослідження вищезазначеного автомобіля було встановлено, що номер кузова НОМЕР_1 транспортного засобу «RENAULT TRAFIC» змінений шляхом вварювання пластини з металу з номером VF1JLC1ASCY428594 (висновок експертного дослідження від 23.08.2022 року №14/4646/2Д) (т.1 а.с.25-26).
       Відповідно до статті 34 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників.
       Згідно «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, встановлено єдину на території України процедуру державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків, яка є обов`язковою для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів передбачає реєстрацію, накопичення, узагальнення, зберігання і передачу інформації про такі засоби та відомостей про їх власників, які вносяться до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, держателем якого є МВС. Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється. 
       Пунктом 8 Порядку встановлено, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.
Таким чином, наявність висновку експерта про зміну номера кузова транспортного засобу шляхом вварювання пластини з металу, не дає можливості ідентифікувати вказаний автомобіль як річ цивільного обороту, а відтак експлуатація такого транспортного засобу, тобто використання його за призначенням є неможливим.
       За змістом частини першої, третьої ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
       Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.
       В силу положень пункту 1 частини другої ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
       Відповідно до ст. 386 Цивільного кодексу України, власник майна, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
       Статтею 1166 Цивільного кодексу України визначені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, а саме: майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
       З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення завданого позивачці матеріального збитку у вигляді ціни автомобіля «RENAULT TRAFIC», транзитний номер 03ВТ8310, 2012 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , в сумі 113235,00 гривень згідно договору купівлі-продажу № РН-0001272 від 18.08.2022 року.
       Підстав для стягнення збитку солідарно з ТзОВ «Мейк-Дейта» та ОСОБА_2 колегія суддів не вбачає, оскільки договір купівлі-продажу було укладено саме з ТзОВ «Мейк-Дейта».
       У постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 189/2109/18 міститься висновок про те, що загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують). Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.
       Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
       Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з статтями 77, 78, 79 та 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
        Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
        Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
       Позивач ОСОБА_1 не надала належних та достатніх доказів на підтвердження оплати ТзОВ «Мейк-Дейта» іншої суми ніж тої, що встановлена в договорі купівлі-продажу.
       Колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційних скарг зводяться до незгоди з рішенням суду першої інстанції та переоцінки вже досліджених доказів, а тому не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду.
Відповідно до ст.ст. 15, 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Згідно з ч.8ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Як вбачається з договору-доручення на правове обслуговування від 19.06.2023 (том 3 а.с.144), укладеного між адвокатом ТОВ «Юридичний центр захисту прав власників» та ОСОБА_1 , п.4.1. такого передбачає, що за поточну роботу, виконану адвокатами, довіритель сплачує кошти у твердій фіксованій сумі в розмірі 20000 грн. на рахунок ТОВ «Юридичний центр захисту прав власників».
Суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що відповідач своїм правом на подачу письмових пояснень чи заперечень, а також на звернення з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не скористався, при тому, що положеннями п. 6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності відповідних витрат покладено саме на нього. 
За змістом ч.ч. 5-6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 4. ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постанові Верховного Суду від 22.10.2019 по справі № 5023/5587/12 вказано, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18.
У додатковій постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18 викладено такий правовий висновок: адвокатський гонорар може існувати в двох формах – фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення – при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Тобто визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
У Постанові Верховного Суду від 28.12.2020 справа №640/18402/19, Суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.
У додатковій Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі 755/9215/15-ц суд вказує, що принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вважає за необхідне надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких сторона має заперечення.
Доводи відповідача про те, що розмір витрат, присуджених судом першої інстанції, явно завищений, не взято до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки відповідачем не було надано доказів на підтвердження таких доводів та не було доведено неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів. 
       Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
       Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. 
Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
       Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:

апеляційні скарги представника ТзОВ «Мейк дейта» - адвоката Осадовського Романа Едуардовича та ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13 березня 2025 року– залишити без змін.
Додаткове рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 07 квітня 2025 року– залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повний текст постанови складено 26 листопада 2025 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

                                                                        
                                                                Шеремета Н.О.