Справа №701/1304/25
Провадження №2/701/71/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2026 року	Маньківський районний суд, Черкаської області	
в складі: головуючого-судді -	Калієвського І.  Д. 	
за участі секретаря-	Байдужої Г.І.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-ще Маньківка матеріали за позовом Виконавчого комітету Маньківської селищної ради, в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Маньківської селищної ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :
Представник позивача звернувся в суд з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.
На підставу своїх вимог спирається на те, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 19.06.2019 серії НОМЕР_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 11.08.2021 серії НОМЕР_2 . Відповідно до свідоцтва про народження батьками ОСОБА_1 є батько - ОСОБА_4 , який відбував покарання за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, а відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань Хмельницьким районним управлінням поліції Головного Управління Національної поліції в Хмельницькій області (номер кримінального провадження 12025243000001455) порушено справу предметом якого є розслідування факту зникнення безвісти ОСОБА_4 , як військовослужбовця ЗСУ поблизу н.п. Демидівка Бєлгородської області РФ, та мати ОСОБА_3 . Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_2 , батьком є - ОСОБА_5 відповідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України №00033640992 відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного Кодексу України (за вказівкою матері) та мати - ОСОБА_3 . В серпні місяці 2024 року виконавчий комітет Маньківської селищної ради, як орган опіки та піклування, звертався до Маньківського районного суду Черкаської області в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дітей (справа №701/969/24). Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 12.05.2025 виконавчому комітету Маньківської селищної ради у задоволенні позову до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягненні аліментів було відмовлено. Однак, зважаючи на всі обставини та умови які можуть скластися при поверненні дітей до відповідача, стосовно умов проживання, утримання та виховання, не виправлення ситуації з побутом та поведінкою ОСОБА_3 , після ухвалення судового рішення, виконавчий комітет Маньківської селищної ради змушений знову звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дітей. Відповідно рішення виконавчого комітету Іваньківської сільської ради №7-2 від 26.06.2025 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було влаштовано з 20.06.2025 у сім`ю патронатного вихователя ОСОБА_6 , де діти знаходяться і на сьогодні. Згідно характеристики Іваньківського ліцею Іваньківської сільської ради Черкаської області учениця 1 класу ОСОБА_1 характеризується з позитивного боку, однак мати ОСОБА_3 , не бере участь у виховному процесі дитини. Контакт із класним керівником не підтримує. Заклад дошкільної освіти «Веселка» с. Іваньки, Іваньківської сільської ради характеризує ОСОБА_2 позитивно, але знову ж, за час навчання та виховання у закладі дошкільної освіти мати ОСОБА_3 , не цікавилась та не відвідувала сина. Комісією з питань захисту прав дитини Маньківської селищної ради неодноразово розглядалось питання про виконання батьківських обов`язків ОСОБА_3 , відносно дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , так 20.08.2025 відповідачку було зобов`язано облаштувати дитячу кімнату для повноцінного проживання та розвитку дітей, рекомендовано офіційно працевлаштуватись, та можливо визнати та вирішувати проблему з алкогольною залежністю (Витяг з протоколу №7 рішення 1 від 20.08.2025) Листом від 12.09.2025 №159/01-04 комунальною установою «Центр надання соціальних послуг Маньківської селищної ради» начальника служби у справах дітей Маньківської селищної ради повідомлено, що ніяких рекомендацій ОСОБА_3 , не дотримується, продовжує зловживати алкоголем, не визнає існування проблеми. Фахівці закладу попрацювавши з ОСОБА_3 , очікуваного результату не отримали так як вона не реагує на зауваження, наявних проблем не усвідомлює, змін на покращення немає. Частиною 4 статті 164 Сімейного кодексу України №2947-ІІІ від 10.01.2002 року передбачено, що під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. 15.09.2025 службою у справах дітей Маньківської селищної ради проведено обстеження умов проживання ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , про що складено відповідний акт. Результатом обстеження стало виявлення у будинку повної анти санітарії, бруд, на підлозі сміття, на столах брудний посуд, на підвіконні та столах веранди гнилі овочі, у закутках кімнат плашки з під алкоголю (фото додається). Для дітей абсолютно не створені умови для проживання, відсутні спальні місця, місця для навчання, куточок для ігор, відсутній сезонний одяг та взуття. Протоколом міждисциплінарної команди з організації соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах №1 від 16.08.2025 зафіксовано, що для повернення дітей ОСОБА_3 , не створено належних умов, вона продовжує зловживати алкоголем, не визнає існування проблеми, фактори сім`ї та середовища посилюють наявні проблеми, загрози для життя та здоров`я дітей. За період перебування у сім`ї патронатного вихователя ОСОБА_3 , жодного разу не відвідувала дітей та не телефонувала. Відношення до рекомендацій котрі неодноразово висловлювались ОСОБА_3 , стосовно покращення житлових умов ігнорувались в повному обсязі, що підтверджується актами обстеження сім`ї за місцем проживання №319 від 14.10.2025, №330 від 21.10.2025, №331 від 22.10.2025. 19.11.2025 проведено обстеження умов проживання в помешканні ОСОБА_3 , що зафіксовано відповідним актом, умови проживання залишалися незадовільними, в будинку брудно, холодно, присутній неприємний запах, сама відповідачка перебувала вдома з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Комунальною установою «Центр надання соціальних послуг Маньківської селищної ради» продовжувалась робота з відповідачкою з метою допомогти вийти з кризової ситуації, про що інформується у листі від 20.11.2025 року №202/01-04, неодноразово проводилися індивідуальні бесіди з психологом Центру, працювали по індивідуальному плану з фахівцями соціальної роботи, з метою налагодження контакту з дітьми та необхідності створення умов для їх повернення. Однак, ОСОБА_3 , не проявляє ініціативи щодо виконання рекомендацій фахівців, не бере участі у заходах, спрямованих на відновлення батьківських функцій. В решті спеціалісти Центру рекомендують розглянути питання щодо можливості позбавлення ОСОБА_3 , батьківських прав у встановленому законодавством порядку. Комісією з питань захисту прав дитини Маньківської селищної ради прийнято рішення рекомендувати виконавчому комітету Маньківської селищної ради визнати доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , відносно її двох дітей, (витяг з протоколу №10 рішення №2 від 21.11.2025). Рішенням виконавчого комітету Маньківської селищної ради від 27.11.2024 року №220-25 «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , відносно її дітей» визнано доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в зв'язку із цим представник позивача змушений звернутись до суду з даним позовом. 
Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з`явилась, але згідно письмової заяви просить розгляд справи проводити у її відсутність та визнає позовні вимоги в повному обсязі.
Представник третьої особи в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог вцілому.
Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини:
ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 19.06.2019 серії НОМЕР_1 (а.с.7). 
ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 11.08.2021 серії НОМЕР_2 (а.с.8). 
Відповідно до свідоцтва про народження батьками ОСОБА_1 є батько - ОСОБА_4 , який відбував покарання за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, а відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань Хмельницьким районним управлінням поліції Головного Управління Національної поліції в Хмельницькій області (номер кримінального провадження 12025243000001455) порушено справу предметом якого є розслідування факту зникнення безвісти ОСОБА_4 , як військовослужбовця ЗСУ поблизу н.п. Демидівка Бєлгородської області РФ, та мати ОСОБА_3 (а.с.7, 11). 
Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_2 , батьком є - ОСОБА_5 та мати - ОСОБА_3 (а.с.8). 
Обгрунтовуючи позовні вимоги представник позивача зазначає, що в серпні місяці 2024 року виконавчий комітет Маньківської селищної ради, як орган опіки та піклування, звертався до Маньківського районного суду Черкаської області в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дітей (справа №701/969/24). Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 12.05.2025 виконавчому комітету Маньківської селищної ради у задоволенні позову до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягненні аліментів було відмовлено. Однак, зважаючи на всі обставини та умови які можуть скластися при поверненні дітей до відповідача, стосовно умов проживання, утримання та виховання, не виправлення ситуації з побутом та поведінкою ОСОБА_3 , після ухвалення судового рішення, виконавчий комітет Маньківської селищної ради змушений знову звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дітей.
Відповідно рішення виконавчого комітету Іваньківської сільської ради №7-2 від 26.06.2025 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було влаштовано з 20.06.2025 у сім`ю патронатного вихователя ОСОБА_6 (а.с.12). 
Згідно характеристики Іваньківського ліцею Іваньківської сільської ради Черкаської області учениця 1 класу ОСОБА_1 характеризується з позитивного боку. Мати ОСОБА_3 , не бере участь у виховному процесі дитини. Контакт із класним керівником не підтримує (а.с.13). 
Заклад дошкільної освіти «Веселка» с. Іваньки, Іваньківської сільської ради характеризує ОСОБА_2 позитивно, але знову ж, за час навчання та виховання у закладі дошкільної освіти мати ОСОБА_3 , не цікавилась та не відвідувала сина (а.с.14). 
Комісією з питань захисту прав дитини Маньківської селищної ради неодноразово розглядалось питання про виконання батьківських обов`язків ОСОБА_3 , відносно дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , так 20.08.2025 відповідачку було зобов`язано облаштувати дитячу кімнату для повноцінного проживання та розвитку дітей, рекомендовано офіційно працевлаштуватись, та можливо визнати та вирішувати проблему з алкогольною залежністю (Витяг з протоколу №7 рішення 1 від 20.08.2025) (а.с.15).
Листом від 12.09.2025 №159/01-04 комунальною установою «Центр надання соціальних послуг Маньківської селищної ради» начальника служби у справах дітей Маньківської селищної ради повідомлено, що ніяких рекомендацій ОСОБА_3 , не дотримується, продовжує зловживати алкоголем, не визнає існування проблеми. Фахівці закладу попрацювавши з ОСОБА_3 , очікуваного результату не отримали так як вона не реагує на зауваження, наявних проблем не усвідомлює, змін на покращення немає (а.с.16). 
15.09.2025 службою у справах дітей Маньківської селищної ради проведено обстеження умов проживання ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , про що складено відповідний акт. Результатом обстеження стало виявлення у будинку повної анти санітарії, бруд, на підлозі сміття, на столах брудний посуд, на підвіконні та столах веранди гнилі овочі, у закутках кімнат плашки з під алкоголю. Для дітей абсолютно не створені умови для проживання, відсутні спальні місця, місця для навчання, куточок для ігор, відсутній сезонний одяг та взуття (а.с.17, 18-24). 
Протоколом міждисциплінарної команди з організації соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах №1 від 16.08.2025 зафіксовано, що для повернення дітей ОСОБА_3 , не створено належних умов, вона продовжує зловживати алкоголем, не визнає існування проблеми, фактори сім`ї та середовища посилюють наявні проблеми, загрози для життя та здоров`я дітей. За період перебування у сім`ї патронатного вихователя ОСОБА_3 , жодного разу не відвідувала дітей та не телефонувала (а.с.25). 
Актами обстеження сім`ї за місцем проживання №319 від 14.10.2025, №330 від 21.10.2025, №331 від 22.10.2025 підтверджується факт незщабезпечення належних умов проживання неповнолітніх дітей (а.с.26, 27, 28). 
19.11.2025 проведено обстеження умов проживання в помешканні ОСОБА_3 , що зафіксовано відповідним актом, умови проживання залишалися незадовільними, в будинку брудно, холодно, присутній неприємний запах, сама відповідачка перебувала вдома з явними ознаками алкогольного сп`яніння. 
Комунальною установою «Центр надання соціальних послуг Маньківської селищної ради» продовжувалась робота з відповідачкою з метою допомогти вийти з кризової ситуації, про що інформується у листі від 20.11.2025 року №202/01-04, неодноразово проводилися індивідуальні бесіди з психологом Центру, працювали по індивідуальному плану з фахівцями соціальної роботи, з метою налагодження контакту з дітьми та необхідності створення умов для їх повернення. Однак, ОСОБА_3 , не проявляє ініціативи щодо виконання рекомендацій фахівців, не бере участі у заходах, спрямованих на відновлення батьківських функцій. В решті спеціалісти Центру рекомендують розглянути питання щодо можливості позбавлення ОСОБА_3 , батьківських прав у встановленому законодавством порядку (а.с.29). 
Комісією з питань захисту прав дитини Маньківської селищної ради прийнято рішення рекомендувати виконавчому комітету Маньківської селищної ради визнати доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , відносно її двох дітей, (витяг з протоколу №10 рішення №2 від 21.11.2025) (а.с.30-31). 
Рішенням виконавчого комітету Маньківської селищної ради від 27.11.2024 року №220-25 «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , відносно її дітей» визнано доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.32).
Суд при вирішенні даного спору керується наступним.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).
Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Декларацією прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).
Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІпередбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Ч.7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.
Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний стан. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України).
Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер, як кожен, так і в сукупності, можна розцінити як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.
Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (ст. 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на від 03 грудня 1986 року).
Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо.
Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Суд бере до уваги, що Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа «Мамчур проти України» (CASE OF MAMCHUR v. UKRAINE) від 16 липня 2015 року).
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, при цьому, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Статтею 150 СК України, яка закріплює обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, а також зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно зі ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь - яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Суд вважає, що представником позивача надано до суду належні та допустимі докази винної поведінки відповідача, що має місце факт ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків, оскільки із матеріалів справи вбачається, що відповідач не забезпечує матеріальний стан дітей, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не бере участі в забезпеченні необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей лише за умови винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми обов`язками.
Аналогічні роз`яснення викладені у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав».
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Ураховуючи викладене, суд на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов висновку про те, що позбавлення відповідача батьківських прав, тобто прав наданих батькам до досягнення їх дитиною повноліття на їх виховання, захист їх інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).
За змістом роз`яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).
Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).
При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим і суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України), проте в даному випадку суд, враховуючи позицію відповідача до позовних вимог та його небажання в майбутньому змінити своє ставлення до батьківських обов"язків, погоджується із наданим рішенням виконавчого комітету Маньківської селищної ради від 27.11.2024 року №220-25 «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , відносно її дітей», згідно якого визнано доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Суд вважає, що представником позивача надано до суду належні та допустимі докази винної поведінки відповідача щодо своїх дітей та винятковості даного випадку, яка свідчить про наявність підстав для застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення її батьківських прав щодо неповнолітніх дітей, тому позов про позбавлення батьківських прав підлягає до повного задоволення.
Судові витрати, відповідно до ст. 141 ЦПК України слід покласти на відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 19, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 19, 141, 150, 151, 155, 157, 164-166 СК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.
Позбавити  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , зареєстрована та жителька АДРЕСА_2 ) батьківських прав щодо неповнолітньої дитини:  ОСОБА_1 ,   ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Позбавити  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , зареєстрована та жителька АДРЕСА_2 ) батьківських прав щодо неповнолітньої дитини: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Стягувати з  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , зареєстрована та жителька АДРЕСА_2 ), непрацюючої, громадянки України, аліменти на утримання дітей:  ОСОБА_1 ,   ІНФОРМАЦІЯ_6 та сина  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , починаючи з 05.12.2025 року в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину і до ІНФОРМАЦІЯ_7 включно, а з 21.05.2037 на утримання сина  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягненя ним повноліття.
Зобов`язати законного представника дітей у місячний строк з дня набрання законної сили рішення суду відкрити особистий рахунок неповнолітньої  ОСОБА_1 ,   ІНФОРМАЦІЯ_6 та неповнолітнього  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у відділенні Державного ощадного банку України.
Аліменти перераховувати на особистий рахунок дітей у відділенні Державного ощадного банку України.
Стягнути з  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , зареєстрована та жителька АДРЕСА_2 ), судовий збір у сумі 1211 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень) 20 копійок на рахунок (IBAN) UA908999980313111256000026001 (Отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, Код за ЄДРПОУ 37993783, Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, Код класифікації доходів бюджету 22030106) в дохід держави.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду впродовж 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, але в силу ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів, в межах суми платежу за один місяць, підлягає негайному виконанню.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому відповідного рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Суддя	І.  Д.  Калієвський