29.01.26     Справа № 469/422/21
2/469/52/25       Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(додаткове)
29 січня 2026 року с-ще Березанка
Березанський районний суд Миколаївської області у складі :
головуючого судді Гапоненко Н.О.
за участю секретаря судового засідання Потриваєвої М.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Березанської селищної ради, третя особа Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, про визнання права довічного успадковуваного володіння і постійного користування земельними ділянками у порядку спадкування, 
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 25 травня 2021 року звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив визнати за ним право довічного успадковуваного володіння, постійного користування земельною ділянкою для ведення селянського (фермерського) господарства “ЖУЖА” площею 22,00 га, наданою спадкодавцю ОСОБА_2 у постійне користування на підставі державного акта на право постійного користування землею серії МК № 452, та земельною ділянкою для ведення особистого підсобного господарства площею 1,77 га, наданою спадкодавцю ОСОБА_2 у постійне користування на підставі державного акта на право власності, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею на землю Дмитрівської сільської ради Березанського району Миколаївської області за №10.
Позивач зазначав, що він прийняв спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 та отримав свідоцтво на право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна; у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки площею 1,77 га та 22,0 га йому відмовлено у зв"язку з тим, що вказані земельні ділянки не належали спадкодавцеві на праві приватної власності.
Посилаючись на те, що смерть особи – користувача земельної ділянки не є підставою припинення права користування земельною ділянкою, та на наявність власного бажання вести особисте підсобне господарство і продовжувати господарську діяльність фермерського господарства на земельній ділянці, яка була передана померлому для цієї мети і фактично є матеріальною основою фермерського господарства, позивач вважає, що до нього перейшло належне спадкодавцеві право користування земельними ділянками.
17 грудня 2025 року суд оголосив скорочене рішення у справі, яким у задоволенні позову відмовив.
При складенні повного тексту рішення суд встановив, що рішення постановлене лише щодо вимоги ОСОБА_1 про визнання права довічного успадковуваного володіння і постійного користування земельною ділянкою для ведення селянського (фермерського) господарства “ЖУЖА” площею 22,00 га, наданою спадкодавцю ОСОБА_2 у постійне користування на підставі державного акта на право постійного користування землею серії МК № 452, тоді як вимога про визнання права довічного успадковуваного володіння і постійного користування земельною ділянкою для ведення особистого підсобного господарства площею 1,77 га, наданою спадкодавцю ОСОБА_2 у постійне користування на підставі державного акта на право власності, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею на землю Дмитрівської сільської ради Березанського району Миколаївської області за №10, судом не розглянута.
На підставі п.1 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.
Про час та місце розгляду питання про ухвалення додаткового рішення учасники справи повідомлені належним чином, у судове засідання не з`явились.
На підставі ч.4 ст.270 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду цього питання.
Як встановлено судом, спадкодавцю ОСОБА_2 у відповідності з рішенням 16 сесії 21 скликання Миколаївської Ради народних депутатів від 12 березня 1993 року № 12 Дмитрівською сільською радою народних депутатів видано Державний акт, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №10, згідно з яким ОСОБА_2 надається у постійне користування 1,77 га землі для ведення особистого підсобного господарства (т.1, а.с.27-29). 
За змістом п.24 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України спірна земельна ділянка перебуває у комунальній власності Березанської об`єднаної територіальної громади, до складу якої увійшла, зокрема, територія колишньої Дмитрівської сільської ради.
Позивач прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , оскільки 14 лютого 2020 року подав заяву про прийняття спадщини, на підставі чого державним нотаріусом заведена спадкова справа № 21/2020; нотаріусом відмовлено позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначену земельну ділянку, оскільки спадкодавець за життя не переоформив свої права на вищевказані земельні ділянки, тобто не виготовив на своє ім`я державний акт на право власності на земельні ділянки. Нотаріус дійшов висновку, що право користування, що виникло в особи на підставі Державного акта на право постійного користування землею, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право.
Позивач, подавши у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 , прийняв спадщину у обсязі, визначеному заповітом, а саме все майно спадкодавця, де б воно не було та з чого б воно не складалось, все те, що належало йому на день смерті та на яке за законом він мав право.
Разом з тим, позивачем не надано доказів належності спадкодавцеві вказаної земельної ділянки на праві довічного успадковуваного володіння, у зв`язку з чим таке право не могло перейти від спадкодавця до позивача, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Частина перша статті 177 ЦК України визначає, що об`єктами цивільних прав є речі, гроші, цінні папери, цифрові речі, майнові права, роботи та послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні та нематеріальні блага.
Об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи (ч.1 ст.178 ЦК України).
Стаття 190 ЦК України передбачає, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.
Відповідно до ст..1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
На підставі ст..1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Отже, належні спадкодавцеві майнові права та обов`язки щодо наданої йому у постійне користування 1,77 га землі для ведення особистого підсобного господарства перейшли до позивача як його спадкоємця, що відповідає змісту заповіту ОСОБА_2 .
За змістом ч.2, 4 ст..92 ЗК України, передача земельних ділянок сільськогосподарського призначення у постійне користування фізичним особам не передбачена; передача земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної, комунальної власності у постійне користування дозволяється лише для будівництва та обслуговування об`єктів нерухомого майна (будівлі, споруди).

Пунктом 6 Перехідних положень ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.
Разом з тим, положення пункту 6 розділу X втратили чинність, як такі, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) в частині зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення на підставі Рішення Конституційного Суду № 5-рп/2005 від 22.09.2005.
Пункт 6-1 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України визначає, що Громадяни України, яким належить право постійного користування, право довічного успадкованого володіння земельною ділянкою державної чи комунальної власності, а також юридичні особи, яким на момент набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель" належало право постійного користування земельними ділянками державної чи комунальної власності, та які відповідно до статті 92 цього Кодексу не можуть набувати земельні ділянки на праві постійного користування, орендарі земельних ділянок, які набули право оренди земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства шляхом переоформлення права постійного користування щодо зазначених земельних ділянок до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо проведення земельних торгів", мають право на купівлю таких земельних ділянок без проведення земельних торгів. Купівля земельних ділянок відповідно до цього пункту здійснюється за ціною, що дорівнює: нормативній грошовій оцінці земельної ділянки - для земель сільськогосподарського призначення; експертній грошовій оцінці земельної ділянки - для земель несільськогосподарського призначення (абзац перший п.6-1 Перехідних положень).
Право купівлі земельної ділянки відповідно до цього пункту також мають громадяни України - спадкоємці громадян, яким належало право постійного користування, право довічного успадкованого володіння земельними ділянками державної чи комунальної власності, призначеними для ведення селянського (фермерського) господарства (крім випадків, якщо такі земельні ділянки були передані у власність чи користування фізичним або юридичним особам). Якщо таких спадкоємців декілька, земельна ділянка придбавається ними у спільну часткову власність, де частки кожного із спадкоємців у праві власності є рівними (абзац четвертий пункту 6-1 Перехідних положень).
Право постійного користування, право довічного успадкованого володіння земельними ділянками державної чи комунальної власності зберігається за суб`єктом відповідного права, які не здійснили купівлю таких земельних ділянок відповідно до абзацу першого цього пункту.
Таким чином, встановлені судом обставини справи та відповідні їм положення законодавства свідчать про те, що позивач відповідно до закону у порядку спадкування набув право постійного користування земельною ділянкою для ведення особистого підсобного господарства площею 1,77 га, наданою спадкодавцю ОСОБА_2 у постійне користування на підставі державного акта на право власності, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею на землю Дмитрівської сільської ради Березанського району Миколаївської області за №10.
На підставі викладеного, керуючись ст..ст. .12, 13, 259, 264-265, 268, 270 ЦПК України, суд 

у х в а л и в:
Постановити додаткове рішення, яким позов  ОСОБА_1 до Березанської селищної ради, третя особа Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, в частині вимог про визнання права довічного успадковуваного володіння і постійного користування у порядку спадкування земельною ділянкою для ведення особистого підсобного господарства задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право постійного користування земельною ділянкою для ведення особистого підсобного господарства площею 1,77 га, наданою ОСОБА_2 у постійне користування на підставі державного акта на право власності, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею на землю Дмитрівської сільської ради Березанського району Миколаївської області за №10, у порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 .
У задоволенні позовних вимог в частині визнання права довічного успадковуваного володіння зазначеною земельною ділянкою відмовити.
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду. 
Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя