П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/21231/25	

Перша інстанція: суддя Бжассо Н.В.,
повний текст судового рішення
складено 21.11.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Голуб В.А.,
суддів – Скрипченка В.О., Осіпова Ю.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2025 р. у справі № 420/21231/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якому позивач просить:
визнати протиправною бездіяльність відповідача стосовно не здійснення нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку із затримкою виплати щомісячної суми пенсійних коштів позивача, нарахованих за кожен місяць періоду боргу з 07.10.2009 по 31.12.2024 та виплачених разом в сумі 227 336,28 грн. у січні 2025 року; 
визнати протиправними дії відповідача стосовно запровадження окремого порядку поновлення пенсії позивача, не встановленого в Законі України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, та скасувати позначку в “особливостях” пенсійної справи позивача “не підлягає МП. признач. за ріш. суду в твердому розмірі”;
зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії з 07.10.2009 в розмірі станом на момент здійснення виплати пенсії, з урахуванням її осучаснення відповідно до ст.ст. 27, 28 та ч.2, 3 ст. 42 та пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 № 251 та від 20.02.2019 № 124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році", в чинній редакції на момент нарахування до фактичної виплати пенсії позивачу, усунутись від опрацювання справи позивача в режимі “макетної обробки”, з врахуванням виплачених сум та з урахуванням компенсації втрати частини доходів на банківський рахунок позивача;
зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів на щомісячну суму пенсійних коштів позивача, нарахованих за кожен місяць періоду боргу з 07.10.2009 по 31.12.2024 та виплачених разом в сумі 227 336, 28,48 грн у січні 2025 року, відповідно до Закону України від 19.10.2000 № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати". 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області стосовно не здійснення нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку із затримкою виплати щомісячної суми пенсійних коштів ОСОБА_1 за період з 07.10.2009 по 31.12.2024. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо не проведення перерахунку пенсії та не підвищення розміру пенсії ОСОБА_1 згідно з вимогами чч. 2,3 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 07.10.2009. Суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити перерахунок пенсії та підвищити розмір пенсії ОСОБА_1 згідно з вимогами чч. 2,3 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 07.10.2009 та здійснити виплату перерахованої пенсії з урахуванням здійснених виплат. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку із затримкою виплати щомісячної суми пенсійних коштів ОСОБА_1 за період з 07.10.2009 по 31.12.2024 року, відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 № 2050-III. В іншій частині позову - відмовлено. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмір 1937,92 грн.
Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зазначає, що позивач не має права на проведення автоматичних масових перерахунків пенсії відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, так як по теперішній час рахується працюючим пенсіонером. Крім того звертає увагу, що аналогічні позовні вимоги позивача вже були розглянуті Одеським окружним адміністративним судом (справа № 540/4510/21). Щодо компенсації втрати частини доходів апелянт зазначає, що визначальним фактором для нарахування та виплати такої компенсації є вина органу, що здійснює виплату нарахованих коштів. Втім, з боку органів Пенсійного фонду України відсутня будь-яка вина та/або протиправна поведінка щодо неотримання позивачем пенсійних коштів.
Представником позивача надано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить суд відхилити апеляційну скаргу пенсійного органу. В обґрунтування незгоди з апеляційною скаргою зауважує, що відповідач був обізнаний, що з 2008 року ОСОБА_1 виїхав на постійне місце проживання до держави Ізраїль. Вказані обставини встановлені рішенням суду від 06.01.2022 по справі № 3540/4510/21, яке набрало законної сили. Поряд з цим зауважує, що позивачу має бути виплачена компенсація втрати частини доходів, адже пенсія ОСОБА_1 нарахована з моменту її призначення.
Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 .
По досягненні пенсійного віку та наявності необхідного страхового стажу позивачу була призначена пенсія за віком, яка виплачувалася йому до виїзду за кордон.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 06 січня 2022 року у справі № 540/4510/21 (залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.06.2017) адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком з 07.10.2009. 
Згідно з рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16.10.2024 у справі № 420/3916/24, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду в Херсонській області щодо виплати ОСОБА_1 щомісячної пенсії з 07.10.2009 на його особистий банківський рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в АТ КБ «Приватбанк». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Херсонській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 07.10.2009 на визначений ним банківський рахунок № НОМЕР_2 , який відкрито в АТ КБ «Приватбанк».
При цьому, суд встановив, що згідно з ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 16.07.2025, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.10.2024 по справі № 420/3916/24, яке набрало законної сили 12.12.2024, Головним управлінням Пенсійного фонду в Херсонській області проведено з 07.10.2009 поновлення ОСОБА_1 виплати пенсії на визначений ним банківський рахунок № НОМЕР_2 , який відкрито в АТ КБ «Приватбанк». 
За період з 07.10.2009 по 31.01.2025 року нараховано борг в сумі - 228 579, 87 грн. 
У січні 2025 нараховано: 1 243, 59 грн. - місячний розмір пенсії; 227 336, 28 грн. - доплата по перерахунку за період з 07.10.2009 по 31.12.2024, дата виплати 25 число. 
Кошти за вищевказаний період були перераховані на поточний рахунок № НОМЕР_2 ОСОБА_1 в банківську установу АТ КБ «Приватбанк» в січні 2025 року. 
Проте, банківською установою АТ КБ «Приватбанк» перераховані кошти за відомостями січня 2025 року було повернуто з причиною «закриття поточного рахунку».
Ухвалою суду від 16.07.2025 змінено спосіб і порядок виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.10.2024 у справі № 420/3916/24 шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду в Херсонській області проведення виплат пенсії ОСОБА_1 на банківський рахунок № НОМЕР_3 , відкритий в АТ «Ощадбанк».
Згідно з ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 16.09.2025, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.10.2024 у справі № 420/3916/24, Головним управлінням Пенсійного фонду в Херсонській області проведено з 07.10.2009 поновлення ОСОБА_1 виплати пенсії на банківський рахунок № НОМЕР_3 , відкритий в АТ «Ощадбанк» за період з 07.10.2009 по 31.08.2025 включно, у сумі – 237 285, 00 грн. Кошти у сумі – 237 285, 00 грн., 12.08.2025 перераховано на рахунок № НОМЕР_3 , що підтверджується Витягом зі Списку № 1 (10021 - карткові рахунки) на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки в АТ «Ощадбанк» за період №15 із 12.08.2025 року по 12.08.2025 року. 
Разом з цим позивачу не здійснено перерахунок вказаної пенсії, а також не виплачено компенсацію втрати частини доходів, що і зумовило звернення останнього до суду.
Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 суд першої інстанції вказав, що відповідачем після поновлення виплати позивачу пенсії протиправно не здійснюється підвищення розміру пенсії позивача у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, а також у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік. Суд наголосив, що з дня поновлення виплати пенсії позивач користується усіма правами на підвищення та перерахунок пенсії згідно з вимогами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Щодо компенсації втрати частини доходів вказав, що недоотримання позивачем сум пенсії за період з 07.10.2009 по 31.12.2024 відбулось з вини органу, що призначає і виплачує пенсію. Здійснення відповідачем розрахунку заборгованості одним платежем на виконання судового рішення не змінює характер соціальних виплат як періодичних. У тому числі, не зазначення у судовому рішенні висновку про нарахування позивачу компенсації втрати частини доходу не звільняє орган від обов`язку, прямо передбаченого ст.ст. 2, 3, 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Право на соціальний захист гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, у тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Крім того, суд зазначає, що пенсії за віком відповідають ознакам такої категорії як власність, а тому не залежать від місця проживання особи пенсіонера, а її протиправне позбавлення буде порушенням гарантій, передбачених частиною четвертою статті 41 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.
Поряд із цим, відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Порядок нарахування та виплати пенсії регламентовано Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі - Закон № 1058-IV) та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно із пунктом 1 частини першої та частиною четвертою статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Аналізуючи зазначені норми права, суд доходить висновку, що, за загальним правилом, право на призначення (перерахунок, поновлення) пенсії мають громадяни України незалежно від місця проживання та іноземці і особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, на умовах та порядку, передбачених законодавством або міждержавними угодами.
Зазначений підхід узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 30 січня 2020 року у справі № 489/5194/16-а та від 30 вересня 2021 року у справі № 540/4060/20.
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 16 Закону № 1058-IV застрахована особа має право на отримання пенсійних виплат на умовах і в порядку, передбачених цим Законом.
Перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду (частина перша статті 43 Закону № 1058-IV).
Відповідно до абзацу 3 частини другої статті 27 Закону № 1058-IV розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону.
Статтею 42 Закону № 1058-IV встановлено, що для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.
У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування виплати пенсій у солідарній системі розмір щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, передбачений абзацом другим цієї частини, може бути збільшений, але не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.
Розмір та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини.
Отже, з дня поновлення виплати пенсії позивач користується усіма правами на підвищення та перерахунок пенсії згідно з Законом № 1058-IV. Будь-яких обмежень прав позивача, як пенсіонера, якому призначено виплату пенсії за рішенням суду, Законом № 1058-IV не встановлено.
Виконання вимог Закону, в тому числі, щодо проведення підвищення та перерахунку пенсій є обов`язком відповідача.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідачем протиправно не проведено перерахунок позивачу пенсії за віком у законодавчо встановлених розмірах, з урахуванням підвищень та індексації, передбачених чинним законодавством про пенсійне забезпечення.
Враховуючи, що позивачу поновлена виплата пенсії за віком, відповідач зобов`язаний це право реалізовувати шляхом проведення наступних перерахунків з дати поновлення, незалежно від того, виплата пенсії поновлена добровільно чи за рішенням суду.
Як встановлено судом першої інстанції, позивачу поновлено виплату пенсії на підставі рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 06 січня 2022 року у справі № 540/4510/21 з 07.10.2009. В свою чергу, рішення Херсонського окружного адміністративного суду не містить будь-яких обмежень та застережень щодо поновлення пенсії лише у певному розмірі та що пенсія позивача не підлягає масовим перерахункам.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Аналогічні положення передбачені частиною другою статті 7 Закону № 1058-IV.
Отже, при поновленні позивачу пенсії та здійсненні перерахунку відповідачем безпідставно визначено, що пенсія не підлягає загальним перерахункам, за наявності визначених законом підстав, що призвело до порушення права позивача на належний розрахунок пенсії та подальше підвищення її розміру відповідно до приписів статті 42 Закону № 1058-ІV, про що правильно вказав суд першої інстанції.
Суд зауважує, що за аналогічних правовідносин Верховний Суд у постанові від 19 червня 2025 року у справі № 580/11000/23 наголосив, що зобов`язання поновити пенсію позивачу не означає виплату її в тому ж розмірі, в якому припинено цю виплату в певному періоді в минулому чи у мінімальному розмірі. Позивачу, незалежно від місця проживання, розмір пенсії, її перерахунок, осучаснення та індексація має проводитися в тому ж самому порядку як громадянам, які проживають в Україні. В іншому випадку відповідачем допускатиметься дискримінація права позивача на належне пенсійне забезпечення.
Аналізуючи вищевикладене, суд наголошує, що право позивача на отримання пенсії та на належне пенсійне забезпечення є невід`ємним конституційним правом, гарантованим статтею 46 Конституції України та міжнародними зобов`язаннями держави у сфері соціального захисту. Пенсія, як майнове право, належить особі з моменту виникнення підстав для її призначення і не може бути обмежена чи звужена внаслідок дій або бездіяльності органів Пенсійного фонду.
Закон № 1058-IV не передбачає жодних винятків чи особливих режимів обмеження прав пенсіонерів, пенсія яких була поновлена за рішенням суду або які проживають за межами України. Усі застраховані особи користуються однаковим правом на перерахунок, індексацію та підвищення пенсії за загальними правилами. Будь-яке відхилення від цього порядку, у тому числі встановлення «твердого» розміру пенсії без урахування індексацій і масових перерахунків, є необґрунтованою та невиправданою диференціацією, що суперечить принципам рівності та недискримінації.
Отже, позиція відповідача про відсутність підстав для застосування перерахунків до пенсії позивача фактично призводить до необґрунтованого звуження обсягу пенсійних прав, що є неприпустимим та прямо суперечить Конституції України.
У зв`язку з цим вимоги позивача щодо виплати пенсії в належному, законодавчо визначеному розмірі, що відповідає положенням Закону № 1058-IV, починаючи з 07 жовтня 2009 року, узгоджуються з його конституційно гарантованим правом на пенсійне забезпечення та статусом застрахованої особи, а відтак підлягають задоволенню.
На цій підставі висновок суду першої інстанції про необхідність зобов`язання відповідача провести перерахунок пенсії позивача з 07 жовтня 2009 року відповідно до вимог Закону № 1058-IV та підвищити її розмір, є правильним та обґрунтованим.
При цьому відповідачем в апеляційній скарзі не наведено жодного аргументу чи належного правового обґрунтування, яке б спростовувало зазначені висновки суду або ставило під сумнів правомірність проведення відповідного перерахунку.
Щодо наявності підстав для нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів, колегія суддів зазначає наступне.
Суд першої інстанції, визнаючи обґрунтованими вимоги позивача в цій частині, виходив з того, що невиплата пенсії позивачу відбулася з вини держави в особі її компетентних органів, що, відповідно до частини другої статті 46 Закону № 1058-IV, зумовлює обов`язок нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів незалежно від строку такої невиплати.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-III) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок № 159).
За статтею 1 Закону № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші (стаття 2 Закону № 2050-III).
Відповідно до статті 3 вказаного Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Статтею 4 Закону № 2050-III передбачено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
З метою реалізації Закону № 2050-ІІІ постановою Кабінету Міністрів України затверджено Порядок № 159.
Пункти 1-3 Порядку № 159 аналогічні положенням Закону № 2050-ІІІ та конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.
Передбачено, що компенсація проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.
Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру:
пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат);
соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо);
стипендії;
заробітна плата (грошове забезпечення).
Абзацом 1 пункту 4 Порядку № 159 визначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Зміст наведених норм права дає підстави стверджувати, що основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої Законом № 2050-III, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, у тому числі пенсії. Одночасно законодавець пов`язав виплату компенсації із виплатою заборгованості доходу, тобто і компенсація, і заборгованість по доходу провадиться в одному місяці.
Аналогічна позиція щодо застосування норм права викладена у постановах Верховного Суду від 23 березня 2023 року у справі № 520/2020/19 та від 25 березня 2023 року у справі № 400/8389/21, від 24 липня 2024 року у справі № 520/2674/2020 та від 31 липня 2024 року у справі № 480/1704/19.
Отже, виникненню права на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати передує несвоєчасне нарахування та виплата доходу, за певний період, адже нарахування такого виду компенсації проводиться шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць на індекс інфляції в період невиплати доходу.
Тобто, для проведення компенсації обов`язковою умовою є наявність нарахованого, але не виплаченого доходу, а також порушення встановлених строків його виплати на один і більше календарний місяць.
Судом першої інстанції встановлено, що основні суми доходу, нараховані на виконання рішення суду, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області 12.08.2025 перераховано на рахунок позивача.
Враховуючи, що нараховані відповідачем позивачу суми, вчасно не виплачені, та те, що позивач просить нарахувати компенсацію на вже виплачені суми пенсії, висновок суду першої інстанції про задоволення позову в цій частині є правомірним.
Посилання апелянта на відсутність вини в діях Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, колегія суддів вважає помилковою, адже рішеннями суду встановлено протиправну бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо непоновлення позивачу виплати пенсії.
Поряд з цим, посилання апелянта на те, що аналогічні позовні вимоги позивача вже були розглянуті Одеським окружним адміністративним судом (справа № 540/4510/21) колегія суддів вважає помилковим, адже у зазначеній справі у задоволенні заявлених вимог було відмовлено, оскільки на час звернення до суду з даним позовом, відповідачем ще не здійснено її нарахування та виплату пенсії, а сума пенсії не одержана позивачем.
При цьому, станом на момент розгляду даної справи позивачу вже нарахована та виплачена заборгованість з пенсійних виплат.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно з пунктом 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 150, 151, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 382 КАС України, апеляційний суд, 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року у справі № 420/21231/25 - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року у справі № 420/21231/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч. 4 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач 		В.А. Голуб	
Судді	  	В.О. Скрипченко   Ю.В. Осіпов