МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 січня 2026 р.  	№ 400/7411/24 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Лісовської Н.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом	Фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	

до відповідача	Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу Державного нагляду (контролю) у Миколаївській області, вул. Космонавтів, 61,м. Миколаїв,54056, 	

про	визнання протиправною та скасування постанови від 25.11.2021 року № 306791,	

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту – Позивач) звернувся з позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївській області (далі по тексту– Відповідач, Укртрансбезпека) з вимогами визнання протиправною та скасування постанови від 25.11.2021 року №306791 про застосування адміністративно-господарського штрафу.
В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що у квітні 2024 року він звернувся до нотаріуса з приводу продажу нерухомого майна та дізнався, що перебуває у Державному реєстрі боржників у зв`язку з наявністю стосовно нього незавершених виконавчих проваджень з приводу виконання постанови Відповідача про стягнення з нього штрафу у сумі 17000,00 грн. Посилаючись на те, що ні оскарженої постанови Укртрансбезпеки, ні постанови органу ДВС Позивач не отримував, і пасажирських перевезень у 2021 році безпосередньо не здійснював, ФОП ОСОБА_1 просив задовольнити позов. 
Ухвалою суду від 09.08.2024 р. позовну заяву залишено без руху, Позивачу надано десятиденний строк з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків позову шляхом надання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску.
На виконання ухвали суду представник Позивача 16.08.2024 р. подала заяву про поновлення строку звернення до суду. Заява мотивована тим, що Позивач не знав про існування оскарженої постанови Укртрансбезпеки до квітня 2024 року. Водночас постанова органу ДВС про відкриття виконавчого провадження від 05.01.2022 р. №68038799 йому також не надсилалась, а на вимогу адвоката надати докази направлення позивачу виконавчого документа Перший відділ ДВС у Вознесенському районі повідомив, що не має можливості надати запитувану інформацію, оскільки строк зберігання реєстрів на відправлення кореспонденції становить один рік. Надалі представник Позивача надіслав Відповідачу запит щодо отримання копії постанови Укртрансбезпеки від 25.11.2021 року №306791 і цей документ, разом з іншими, був отриманий лише 29.05.2024 р.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 20.08.2024 р., залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.10.2024 р., позовну заяву повернуто ФОП ОСОБА_1 , оскільки суди дійшли висновку, що Позивач звернувся до суду з позовом поза межами процесуального строку, не довівши поважності причин його пропуску.
04.11.2024 р. за допомогою підсистеми «Електронний суд» представник Позивача надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 20.08.2024 р. та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.10.2024 року у цій справі.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19.05.2025 р. задоволено касаційну скаргу ФОП ОСОБА_1 , ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 20.08.2024 р. та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.10.2024 р. скасовано, а справу №400/7411/24 направлено до Миколаївського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. В постанові Верховного суду зазначається, що твердження судів про те, що позивач був обізнаний про порушення своїх прав ще з листопада 2021 року, з посиланням на поштові відправлення з відміткою АТ «Укрпошта» «за закінченням терміну зберігання» не знайшли підтвердження під час перевірки матеріалів справи, а отже повернення його позовної заяви з підстав пропуску строку є передчасним.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 03.06.2025 р. відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін).
04.06.2025 р. ухвалою суду поновлено пропущений строку звернення Позивача до суду.
17.07.2025 р. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому він висловлює незгоду із заявленими позовними вимогами та зазначає, що при проведенні рейдової перевірки (перевірки на дорозі), відповідачем було перевірено транспортний засіб марки РУТА, номерний знак НОМЕР_1 , на предмет дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання нерегулярних перевезень одинадцяти пасажирів за маршрутом «Вознесенськ-Прибужани», автомобільний перевізник ОСОБА_1 не забезпечив водія ОСОБА_2 документами передбаченими ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме договором із замовником транспортних послуг, документом що засвідчує оплату транспортних послуг, поліси обов`язкового страхування від нещасних випадків на транспорті на окремих бланках на кожного пасажира, про що складено акт від 05.11.2021 р. №295812. Враховуючи зафіксовані порушення, Відділом державного нагляду (контролю) у Миколаївській області стосовно Позивача було винесено постанову №306791 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000,00 грн. відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як фізична особа-підприємець з 24.05.2002 року (номер запису: 25080170000000389). Основним видом діяльності підприємця за КВЕД є: 49.31 Пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення.
05.11.2021 р. посадовими особами Укртрансбезпеки на підставі направлення на рейдову перевірку №001545 від 01.11.2021 було проведено рейдову перевірку (перевірку на дорозі) у Миколаївській області, м. Вознесенськ, вул. Кірова.
Відповідно до акту від 05.11.2021 р. №295812, о 10 год. 05 хв. при проведенні рейдової перевірки (перевірки на дорозі), Відповідачем було перевірено транспортний засіб марки РУТА, номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_2 , на предмет дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання нерегулярних перевезень одинадцяти пасажирів за маршрутом «Вознесенськ -Прибужани». Згідно висновків вказаного акту, автомобільний перевізник ОСОБА_1 не забезпечив водія ОСОБА_2 документами передбаченими статтею 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме договором із замовником транспортних послуг, документом що засвідчує оплату транспортних послуг, поліси обов`язкового страхування від нещасних випадків на транспорті на окремих бланках на кожного пасажира. Водій ОСОБА_2 від підпису в акті перевірки від 05.11.2021 р. №295812 відмовився.
Розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт по акту від 05.11.2021 р. №295812 було призначено на 25.11.2021 р., про що Позивачу як автомобільному перевізнику, 15.11.2021 р. було направлено запрошення рекомендованим листом на адресу - вул. Плавнева, 28, м. Вознесенськ, Миколаївська область. Вказаний лист повернувся Відповідачу за закінченням терміну зберігання.
25.11.2021 р. Відділом державного нагляду (контролю) у Миколаївській області стосовно Позивача було винесено постанову №306791 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000,00 грн. відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
У квітні 2024 року Позивач звернувся до нотаріуса з приводу продажу нерухомого майна та дізнався, що перебуває у Державному реєстрі боржників у зв`язку з наявністю стосовно нього незавершених виконавчих проваджень з приводу виконання постанови відповідача про стягнення з нього штрафу у сумі 17000,00 грн.
Як зазначає Позивач, ні оскарженої постанови Укртрансбезпеки, ні постанови органу ДВС він не отримував, і пасажирських перевезень у 2021 році безпосередньо не здійснював.
У відповідь на адвокатський запит від 10.04.2024 р. за вих. №16, листом від 23.04.2024 р. за №43996/20.3-32 Першим відділом ДВС у Вознесенському районі Миколаївської області Позивачу було надано копії постанов про відкриття виконавчих проваджень про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів на користь Управління Укртрансбезпеки, в тому числі було надано копію постанови про відкриття виконавчого провадження №68038799 від 05.01.2022 р. про стягнення штрафу у розмірі 17000,00 грн. 
Щодо інформації про направлення даної постанови про відкриття виконавчого провадження на адресу ОСОБА_1 , то Перший відділ ДВС у Вознесенському районі Миколаївської області вказав про відсутність можливості надати таку інформацію, оскільки строк зберігання реєстрів на відправлення кореспонденції становить 1 рік.
13.05.2024 р. за вих. № 29 представником Позивача надіслано Відповідачу адвокатський запит з приводу надання копії постанови про накладення на Позивача штрафу в сумі 17000,00 грн. від 05.11.2021 р. за №306791 та документів, на підставі яких її було прийнято, а також надання інформації про надсилання запрошення ОСОБА_1 на розгляд даного питання і направлення йому копії постанови.
Листом від 29.05.2024 р. за № 1784/32/23-24 Відповідачем направлено на офіційну електронну адресу представника Позивача копії таких документів.
Не погоджуючись з прийнятою постановою від 05.11.2021 р. №306791 та з накладенням на адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17000,00 грн., Позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту, відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, врегульовано положеннями Закону України від 05.04.2001 р. № 2344-III «Про автомобільний транспорт» (надалі – Закон № 2344-III).
Реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування (частина 4 статті 6 Закону № 2344-III).
Згідно ст. 5 Закону № 2344-Ш, основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.
До повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, серед іншого віднесено здійснення: державного нагляду і контролю за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті; контролю за здійсненням міжнародних перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом у пунктах видачі дозволів автомобільним перевізникам України; габаритно-вагового контролю транспортних засобів (частини 6, 7 статті 6 Закону № 2344-III).
Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11 лютого 2015 року затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, відповідно до пункту 1 якого Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).
Підпунктами 2, 15, 27, 54, 58, 62 пункту 5 даного Положення передбачено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті; здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю; проводить перевірки за додержанням суб`єктами господарювання, фізичними особами та юридичними особами вимог законодавства про транспорт; здійснює контроль наявності, видачу дозвільних документів на здійснення перевезень та контроль відповідності виду перевезення, що фактично здійснюється; здійснює інші повноваження, визначені законом.
Згідно з пунктом 8 вказаного Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.
Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням суб`єктами господарювання ліцензійних умов, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами, а також диспетчерського контролю за роботою автомобільних перевізників визначена Порядком № 1567.
Відповідно до пункту 4 Порядку № 1567 рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.
Згідно із пунктом 21 Порядку № 1567 у разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
Відповідно до пункту 24 Порядку № 1567 акти, зазначені у пунктах 20, 21 цього Порядку, реєструються в журналі обліку.
За приписами пункту 19 Порядку № 1567 рейдова перевірка (перевірка на дорозі) проводиться у строк, зазначений у направленні на перевірку.
Згідно з пунктом 14 Порядку № 1567, рейдова перевірка транспортних засобів проводиться у будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.
Суд встановив, що на підставі на підставі направлення на рейдову перевірку №001545 від 01.11.2021, 05.11.2021 р. співробітниками Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області проводилась перевірка (перевірку на дорозі) у Миколаївській області, м. Вознесенськ, вул. Кірова. Був перевірений транспортний засіб марки РУТА, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який здійснював нерегулярні пасажирські перевезення одинадцяти пасажирів за маршрутом «Вознесенськ -Прибужани».
Зі змісту акту проведення перевірки від 05.11.2021 р. №295812 зафіксовано порушення, а саме: автомобільний перевізник не забезпечив водія документами передбаченими статтею 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме договором із замовником транспортних послуг, документом що засвідчує оплату транспортних послуг, поліси обов`язкового страхування від нещасних випадків на транспорті на окремих бланках на кожного пасажира.
Водночас, Позивач, наполягає на незаконному притягненні його до відповідальності за абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III, як неналежного суб`єкта, який у спірному випадку не був автомобільним перевізником.
Суд зазначає, що за змістом абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III, відповідальність у вигляді адміністративно-господарського штрафу передбачена саме до автомобільних перевізників.
Отже, для кваліфікації дій ОСОБА_1 за абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III необхідно встановити, чи мав Позивач на момент перевірки транспортного засобу статус «автомобільного перевізника».
Статтею 1 Закону № 2344-III встановлено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; водій особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.
Частиною першою статті 34 цього Закону передбачено, що автомобільний перевізник повинен виконувати, зокрема, вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.
Суд зазначає, що автомобільний перевізник має використовувати транспортний засіб для перевезення пасажирів на законних підставах.
Проте, автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення пасажирів надає відповідну послугу, а не власник/користувач транспортного засобу.
Надання цієї послуги може передбачати використання (на законних підставах) транспортного засобу, який належить іншій особі, але ця обставина не змінює правового статусу перевізника в цих правовідносинах, особливо коли йдеться про застосування відповідальності, передбаченої абзацом шістнадцятим частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Аналогічний висновок узгоджено з правовою позицією, яку викладено у постановах Верховного Суду від 23 серпня 2023 у справі № 600/1407/22-а, від 12 жовтня 2023 року у справі № 280/3520/22.
Отже, системний аналіз наведених вище положень законодавства свідчить про те, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, яка передбачена положеннями частини першої статті 60 Закону № 2344-III, застосовується лише до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозяться пасажири.
Варто зауважити, що посадові особи Відповідача повинні забезпечити відповідні вимоги Закону № 2344-III про те, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт повинен нести дійсний автомобільний перевізник, тобто особа, яка в момент перевірки здійснювала автомобільне перевезення, при цьому була зобов`язана дотримуватись вимог указаного Закону і, серед іншого, забезпечити водія (та/або іншу уповноважену особу, присутню при перевірці) відповідною документацією, яка є необхідною для повното та всебічного встановлення усіх обставин, які були предметом перевірки.
Вказаний правовий висновок відповідає позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду від 28 грудня 2023 року у справі № 300/4673/22.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 18.06.2019 у справі №802/1291/17-а наявність або відсутність у перевізника права власності на транспортний засіб не є беззаперечною умовою для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Матеріалами справи підтверджено, що під час проведення рейдової перевірки транспортного засобу Позивача посадовими особами Відповідача було встановлено особу автомобільного перевізника виключно на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .
Разом з цим, суд зауважує, що реєстраційні документи не завжди достовірно дають змогу встановити та беззаперечно підтвердити особу перевізника.
Суд зазначає, що автомобільний перевізник визначається на основі документів, якими підтверджується укладення договору перевезення вантажу/пасажирів.
Варто зауважити, що будь-яких документальних відомостей про те, що ОСОБА_1 є автомобільним перевізником, Відповідачем, під час здійснення перевірки, виявлено не було.
Також, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт здійснення транспортним засобом Позивача пасажирських перевезень на комерційній основі.
З долученого до матеріалів справи акту №295815 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом взагалі не можливо вставити на підставі яких обставин було встановлено здійснення пасажирського перевезення. Не містить таких відомостей і оскаржувана постанова.
В обсязі встановлених у цій справі обставин, Відповідач зосередив свою увагу лише на реєстраційних документах на транспортний засіб та відомостях акту перевірки щодо відсутності передбачених законодавством документів, внаслідок чого застосував адміністративно-господарський штраф щодо особи, причетність якої до пасажирських перевезень не підтверджена належними доказами.
В пунктах 51, 55 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 176 від 18.02.1997 (далі - Правила), визначено, що нерегулярні перевезення пасажирів здійснюються на підставі замовлення юридичною або фізичною особою автобуса як разові перевезення організованої групи пасажирів за визначеним маршрутом згідно з договором про замовлення транспортного засобу.
Замовлення юридичною або фізичною особою автобуса для нерегулярних перевезень здійснюється шляхом укладення з автомобільним перевізником письмового договору про замовлення транспортного засобу.
Договір на здійснення нерегулярних перевезень, що укладається між юридичною або фізичною особою та автомобільним перевізником у письмовій формі, повинен містити дату і час здійснення перевезень, початковий та кінцевий пункти маршруту, маршрут перевезення і державний реєстраційний номер транспортного засобу та мету поїздки (п. 56 Правил). Автомобільний перевізник зобов`язаний зокрема, видавати водіям та іншим працівникам передбачені законом документи (п. 145 Правил). Водій автобуса зобов`язаний, серед іншого, мати із собою і пред`являти для перевірки уповноваженим особам передбачені законодавством документи (п. 147 Правил).
Відповідно до ст. 34 Закону № 2344-III, автомобільний перевізник повинен, зокрема, забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.
При цьому, станом на 05.11.2021 р. у Позивача були відсутні трудові відносини з будь-якими водіями, звільнення водіїв відбулося ще 01.04.2021 р., що підтверджується податковою звітністю. ОСОБА_2 , який відповідно до акту від 05.11.2021 р. №295812, керував автобусом, ніколи не працював у ФОП ОСОБА_1 як водій. Відповідно до податкової звітності, ОСОБА_2 працював механіком у ФОП ОСОБА_1 , але також був звільнений 05.04.2021р. Зворотнього Позивачем не доведено.
Інформації про подорожній лист, який повинен бути у водія автобуса, ні про інші документи, на підставі яких використовується ним транспортний засіб, в Акті не зазначаються. 
Разом з тим, 19.05.2021 року на ім`я ОСОБА_2 було видано тимчасовий реєстраційний талон, серії ХХТ №027402, за яким автобус марки РУТА, номерний знак НОМЕР_1 було передано Позивачем як власником у користування ОСОБА_2 . 
Суд зазначає, що відсутність зазначених в оскаржуваній постанові документів не може вважатись порушенням вимог Закону № 2344-III, позаяк транспортний засіб марки РУТА, державний номерний знак НОМЕР_1 належить ОСОБА_1 як фізичній особі, та не використовується ним з метою здійснення підприємницької діяльності. 
Крім того, суд звертає увагу на те, що Позивачем фактично не отримано запрошення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт по акту від 05.11.2021 р. №295812, який відбувся 25.11.2021 р., а також винесену за результатами розгляду постанову №306791 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000,00 грн., про що свідчать конверти, з відмітками про їхнє невручення адресату, що повернулися відправнику і наразі знаходяться у Відповідача. Копії цих конвертів з відмітками поштового відділення про їхнє повернення відповідачу (відправнику) та поштових повідомлень були надані Відповідачем на запит представника Позивача в 2024 році та додані до позовної заяви. 
Відповідно до статей 9, 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі статтею 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
При цьому в силу положень ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, та докази, надані Позивачем, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Позивач надав платіжну інструкцію про сплату судового збору в сумі 3028,00 грн., яка підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. 2, 19, 241, 244, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

УХВАЛИВ:
1. Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївській області (вул. Космонавтів, 61 м. Миколаїв, 54056, ідентифікаційний код 39816845) – задовольнити повністю.
2. Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївській області від 25.11.2021 року №306791 про застосування адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17000,00 грн.
3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївській області (вул. Космонавтів, 61 м. Миколаїв, 54056, ідентифікаційний код 39816845) судовий збір у сумі 3028,00 грн (три тисячі двадцять вісім грн 00 коп.) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 30.01.2026 р.

Суддя Н.В. Лісовська