ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року	Львів	Справа № 460/1303/25 пров. № А/857/10546/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді: Запотічного І.І.,
суддів: Довгої О.І., Шинкар Т.І.,
за участю секретаря судового засідання: Ільченко А.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року (суддя Комшелюк Т.О., ухвалену в м. Рівне) у справі № 460/1303/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій неправомірними, стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській, в якому, з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просив суд: визнати дії ГУ ПФУ в Рівненській області неправомірними щодо не відшкодування позивачу ПДФО, військового збору, інфляційних втрат, компенсації 3% річних, 2-х кратної ставки Нацбанку; стягнути з ГУ ПФУ в Рівненській області на користь позивача 96260,19грн - двухкратна ставка Нацбанку + 6211,69грн 3% ставка річних + 10703,22грн інфляційні втрати + ПДФО 34403,22грн та військовий збір 2866,94грн = 150445,26грн. 
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо не відшкодування ОСОБА_1 інфляційних втрат, компенсації 3% річних, 2-х кратної ставки Нацбанку нарахованих на суму 153858,78грн та їх стягнення з ГУ ПФУ в Рівненській області на користь ОСОБА_1 повернуто позивачу з підстав пропуску строку звернення до суду з даними вимогами. 
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, її оскаржив позивач- ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року в частині позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо не відшкодування ОСОБА_1 інфляційних втрат, компенсації 3% річних, 2-х кратної ставки Нацбанку нарахованих на суму 153858,78грн та їх стягнення з ГУ ПФУ в Рівненській області на користь ОСОБА_1 , а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В судовому засіданні позивач надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, що відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без їхньої участі. 
Заслухавши суддю-доповідача, апелянта, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави. 
Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виснував, що позивачем пропущено строк звернення до суду з вимогами про визнання протиправними дії відповідача щодо не відшкодування позивачу інфляційних втрат, компенсації 3% річних, 2-х кратної ставки Нацбанку нарахованих на суму 153858,78грн та їх стягнення з ГУ ПФУ в Рівненській області на користь позивача.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Частинами другою, третьою статті 122 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Слід зазначити, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Встановлення процесуальних строків законом і судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.
Колегія суддів зазначає, що інститут строків в адміністративному процесуальному праві сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює їхніх учасників добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їхнього завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Аналізуючи зміст статті 122 КАС України, очевидним є те, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти. Отже, початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.03.2021 (справа № 240/12017/19, адміністративне провадження № К/9901/15971/20) зазначає наступне: для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Законодавець не передбачив обов`язку суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, позаяк в кожному окремому випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню.
Разом з тим, норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного строку звернення до суду. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
Зважаючи на наведене суд першої інстанції вірно вказав, що для поновлення строку звернення суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, що перешкоджали вчасному зверненню з адміністративним позовом, у зв`язку з чим позивач має довести суду їхню наявність і непереборність з доданням відповідних доказів, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків, а також принцип res judicata.
Так, як вбачається з матеріалів справи, а саме з заяви від 12.02.2025 позивач оскаржує дії ГУ ПФУ в Рівненській області щодо не відшкодування позивачу ПДФО, військового збору, інфляційних втрат, компенсації 3% річних, 2-х кратної ставки Нацбанку та просить стягнути з ГУ ПФУ в Рівненській області на користь позивача 96260,19грн - двухкратна ставка Нацбанку + 6211,69грн 3% ставка річних + 10703,22грн інфляційні втрати + ПДФО 34403,22грн та військовий збір 2866,94грн = 150445,26грн.
ОСОБА_1 заявляє, що про порушення свого права дізнався з листа відповідача від 30.04.2024, який отримав 30.07.2024.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що про недоплату коштів у сумі 37270,16грн (ПДФО та військового збору) позивач дізнався з листа відповідача від 30.04.2024.
Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що про отримання коштів у сумі 153858,78грн позивач був повідомлений під час їх отримання - 01.12.2023, про що зазначив у тексті позовної заяви.
Відтак, суд першої інстанції вірно зробив висновок, що позивач з грудня 2023 року не був позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування інфляційних втрат, компенсації 3% річних, 2-х кратної ставки Нацбанку на вказану суму, однак, цього не зробив. Жодних причин поважності пропуску строку звернення до суду з позовними вимогами в цій частині не зазначив.
Поряд з цим, з матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з даним позовом 27.01.2025, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду.
Зважаючи на викладене колегія суддів погоджується з судом першої інстанції що позивачем пропущено строк звернення до суду з вимогами про визнання протиправними дії відповідача щодо не відшкодування позивачу інфляційних втрат, компенсації 3% річних, 2-х кратної ставки Нацбанку нарахованих на суму 153858,78грн та їх стягнення з ГУ ПФУ в Рівненській області на користь позивача, а відтак позов в цій частині підставно повернуто позивачу.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.
За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,- 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року у справі №460/1303/25 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
На постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 23.01.2026