ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року 
м.Черкаси  

Справа № 711/10076/24		
Провадження № 22-ц/821/1938/25		
категорія: 305000000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Василенко Л. І., 
суддів: Новікова О. М., Гончар Н. І.,

учасники справи:        
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 вересня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання, у складі: головуючого судді Булгакової Г. В., 

в с т а н о в и в :

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.06.2025 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за період з 28.10.2020 до 27.03.2025 інфляційні втрати у розмірі 112000,60 грн та 3% річних у розмірі 22766,90 грн, а всього 134767,50 грн.
04.07.2025 ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила ухвалити додаткове рішення у справі, яким стягнути з ОСОБА_2 на її користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 26229,00 грн.
В обґрунтування заяви зазначила, що вона користувалася послугами адвоката Смоляра А. О. і сплатила за них 35000 грн. Ці витрати включали наступні послуги: ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та витребування довідок з ДВС про заборгованість, розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, складання позовної заяви, подання позовної заяви до суду, а також супровід справи та участь адвоката в судових засіданнях. 
Оскільки судом задоволено 74,94% позовних вимог, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 26229 грн. 
Додатковим рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 вересня 2025 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання задовольнити частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн.
Додаткове рішення мотивовано тим, що враховуючи характер спірних правовідносин, складність справи та обсяг фактично виконаних адвокатом робіт, стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 26229 грн не є співмірним із складністю справи та виконаним адвокатом обсягом роботи.
Керуючись критеріями реальності адвокатських витрат, їхньої необхідності та розумності їх розміру, а також зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про доцільність зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 10000 грн.
Не погодившись із додатковим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку та просить скасувати додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 вересня 2025 року в частині визначення розміру витрат на правничу допомогу. Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 35000 грн.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно стягнув судові витрати в розмірі 10000 грн та фактично таке зменшення нічим не обґрунтував і не навів будь-яких об`єктивних доводів та доказів того чому він зменшив розмір стягнення витрат на правничу допомогу.
Зазначає, що зменшення судом першої інстанції розміру таких витрат не ґрунтується на вимогах закону та суперечить принципу справедливості й верховенства права.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи, що скаржником оскаржується додаткове рішення про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 10000 грн, яка є меншою тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому дану справу ухвалою Черкаського апеляційного суду від 30 жовтня 2025 року призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши матеріали справи щодо правомірності зменшення розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн, виходячи з наступного.
З матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що представництво інтересів позивача ОСОБА_1 в суді першої інстанції здійснював адвокат Смоляр А. О. на підставі договору про надання правової допомоги № 5 від 01.12.2024, укладеного між адвокатом Смоляром А. О. та ОСОБА_1 (а.с. 96-99).
У позовній заяві ОСОБА_1 , зокрема просила стягнути з відповідача 21000 грн витрат на професійну правничу допомогу на підтвердження чого надана копію квитанції від 10.12.2024 на суму 21000 грн (а.с. 102).
Також, 04.07.2025, до ухвалення рішення суду першої інстанції, Кущенко М. В. подала клопотання про долучення доказів на підтвердження вартості надання правничої допомоги. 
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивач також надала: акт прийому-передачі виконаних робіт (послуг) від 10.12.2024, акт прийому-передачі виконаних робіт (послуг) від 30.06.2025; копію квитанції від 12.03.2025 на суму 10000 грн; копію квитанції від 30.06.2025 на суму 4000 грн (а.с. 100-101, 103-104).
Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, ч. 1 ст. 55 Конституції України, п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 1 ст. 4 ЦПК України.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас, згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).
У п. 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі ст. 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, беручи до уваги, що дана справа не є унікальною та не потребувала значного часу для вивчення матеріалів справи, підготовки та подання позовної заяви, колегія суддів вважає, що зазначені позивачем витрати на правничу допомогу є завищеними та не достатньо обґрунтованими, що правомірно було враховано судом першої інстанції .
На ряду з цим, скаржником не додано належних, допустимих та достатніх доказів в спростування висновків суду, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси 17 вересня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Текст рішення складено 27 листопада 2025 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: Н. І. Гончар

О. М. Новіков