ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року 
м. Київ

cправа №  902/579/24(902/281/25) 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Жукова С.В. - головуючого, Картере В.І., Огородніка К.М.,
за участі секретаря судового засідання - Купрейчук С.П.
за участю представників: 
відповідно до протоколу судового засідання
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Антимонопольного комітету України
на рішення Господарського суду Вінницької області від 17.06.2025
(Суддя - Тісецький С.С.)
та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.09.2025
(Колегія суддів у складі: Розізнана І.В. - головуючий, Павлюк І.Ю., Тимошенко О.М.)
у справі № 902/579/24(902/281/25)
за позовом  Антимонопольного комітету України
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вілара",
про  стягнення 393 188,67 грн
в межах справи №902/579/24
за заявою Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вілара"
про банкрутство 

ВСТАНОВИВ:
1. В провадженні суду перебуває справа № 902/579/24 за заявою ПАТ "Укрнафта" до ТОВ "Вілара" про банкрутство.
2. Постановою суду від 11.03.2025 року визнано боржника - ТОВ "Вілара" банкрутом. Відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців. Призначено ліквідатором ТОВ "Вілара" у справі № 902/579/24 арбітражного керуючого Комлика І.С.. Призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 10.06.2025 року.
3. 14.03.2025 року до суду від Антимонопольного комітету України надійшла позовна заява б/н від 14.03.2025 року (вх. № 303/25) до ТОВ "Вілара" про стягнення 393 188,67 грн пені.
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень
4. Оскаржується  рішення  Господарського суду Вінницької області від 17.06.2025, яким у задоволенні позову Антимонопольного комітету України до ТОВ "Вілара" про стягнення 393 188,67 грн пені у справі № 902/579/24(902/281/25), в межах справи № 902/579/24 про банкрутство ТОВ "Вілара" відмовлено повністю.
5. Також оскаржується постанова Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.09.2025, якою рішення Господарського суду Вінницької області від 17.06.25 у справі № 902/579/24(902/281/25) залишено без змін.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
6. До Верховного Суду від Антимонопольного комітету України (далі в тексті - Скаржник) надійшла касаційна скарга у якій Скаржник просить суд:
- Передати справу на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду; 
- Скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 17.06.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.09.2025 у справі №902/579/24(902/281/25) та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовну заяву повністю.
7. В обґрунтування підстав для задоволення касаційної скарги Скаржник наводить наступні доводи:
7.1. На виконання приписів  пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України скаржник посилається на пункти 1, 2 частини 2 статті 287 ГПК України та в обґрунтування вказаних підстав вказує:
-          судом апеляційної інстанції не були враховані висновки Верховного Суду щодо застосування частин 5,7 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», викладені у постановах Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 922/4378/17, від 06.08.2019 у справі № 911/254/16 та Верховного Суду України від 24.12.2013 у справі № 9223-36гс13 щодо превалювання Закону України «Про захист економічної конкуренції» над іншими законами, зокрема, які регулюють процедуру банкрутства, оскільки застосовані Комітетом нарахування (штраф/пеня) не є неустойкою чи фінансовою санкцією та не можуть вважатись заходами, спрямованими на забезпечення виконання зобов`язань;
-          про необхідність відступлення від висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 25.10.2022 у справі № 904/11261/15 та від 20.03.2025 у справі № 926/868/24 щодо превалювання Закону України «Про захист економічної конкуренції» над іншими законами, зокрема, які регулюють процедуру банкрутства, на користь висновків, викладених у постановах від 09.10.2018 у справі № 922/4378/17, від 06.08.2019 у справі № 911/254/16 та Верховного Суду України від 24.12.2013 у справі № 9223-36гс13.
7.2. Щодо клопотання скаржника про передачу справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, то він вказує, що Верховним Судом сформовані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 922/4378/17, від 06.08.2019 у справі № 911/254/16 та Верховного Суду України від 24.12.2013 у справі № 9223-36гс13, щодо превалювання Закону України «Про захист економічної конкуренції» над іншими законами, зокрема, які регулюють процедуру банкрутства, оскільки застосовані Комітетом нарахування (штраф/пеня) не є неустойкою чи фінансовою санкцією та не можуть вважатись заходами, спрямованими на забезпечення виконання зобов`язань.
Поряд з цим, протилежні за змістом висновки Верховного Суду викладені у постановах від 25.10.2022 у справі № 904/11261/15 та від 20.03.2025 у справі № 926/868/24, які суперечать згаданим вище висновкам Верховного Суду в інших справах. Комітет звертає увагу, що Верховний Суд не приймав рішення про відступ від вказаних правових позицій в порядку, визначеному у статті 302 ГПК України, а тому вони підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки йдеться про загально-правову та універсальну правову категорію lex specialis derogat generali.
Постанова Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 922/4378/17 прийнята колегією суддів Судової палати для розгляду справ щодо захисту прав інтелектуальної власності, а також пов`язаних з антимонопольним та конкурентним законодавством Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, а інші постанови колегіями суддів Судової палати для розгляду справ про банкрутство.
7.3. На думку Скаржника, вказане свідчить, що на сьогоднішній день Верховним Судом сформована конфліктна судова практика, усунення якої можливе виключно через інститут відступу від висновків щодо застосування норм права в подібних правовідносинах в передбаченому ст. 302 ГПК України порядку.
Відзиви
8. Від ТОВ "ВІЛАРА"  надійшов відзив на касаційну скаргу у якому наводяться аргументи щодо необхідності касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Інші заяви та клопотання
9. Від ліквідатора ТОВ "ВІЛАРА" надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.
Розгляд касаційної скарги  Верховним Судом
10. Заслухавши у відкритому судовому засіданні доповідь судді доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення  - без змін,  виходячи з наступного.
11. Відповідно до приписів ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
12. Суди попередніх інстанцій встановили наступні фактичні обставини справи:
За змістом позову та наданих доказів, позовні вимоги мотивовано тим, що Антимонопольний комітет України (далі - Комітет, Позивач) розглянувши матеріали справи № 128-26.13/39-24 про порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Вілара" (ідентифікаційний код 44110528) (далі - ТОВ "Вілара", Відповідач) законодавства про захист економічної конкуренції, прийняв рішення від 15.08.2024 № 261-р (далі - рішення №261-р), яким визнано, що ТОВ "Вілара" вчинило порушення, передбачене п. 14 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді подання інформації в неповному обсязі Комітету на вимогу заступника Голови Комітету - державного уповноваженого від 19.10.2022 № 128- 21.1/09-2540е у встановлений ним строк.
За зазначене порушення, на Відповідача накладено штраф у розмірі 393 188,67 гривень.
Водночас, копія рішення № 261-р була надіслана Комітетом разом із супровідним листом від 22.08.2024 № 128-26.13/05-8196е та отримана Відповідачем 20.09.2024, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №    0303516249466.
Отже, строк для добровільної сплати штрафу, накладеного рішенням № 261-р, закінчився 20.11.2024 року.
Поряд з цим, Відповідач рішення № 261-р у судовому порядку не оскаржував.
Відтак, на переконання Позивача, рішення № 261-р є законним та відповідно до ч. 2 ст.56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" та ст. 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", є обов`язковим до виконання.
Станом на день подання позовної заяви Комітет не отримував від Відповідача, а також і від органів Державної виконавчої служби документів, що підтверджують сплату штрафу, накладеного рішенням № 261-р, а також Комітет не отримував від Відповідача документів, що підтверджують сплату пені за прострочення сплати штрафу, накладеного цим рішенням.
Також, пеню за прострочення сплати штрафу нараховано з 21.11.2024 (наступний день після двомісячного строку для сплати штрафу, накладеного рішенням № 261-р) по 28.02.2025 включно (день до якого розраховано пеню), яка склала 589 783 гривень згідно викладеного у позові розрахунку.
Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням Комітету. Отже, розмір пені становить 393 188,67 гривень.
На підставі викладеного, Позивач просить суд прийняти рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вілара" пеню у розмірі 393 188,67 гривень і зарахувати зазначену суму у дохід загального фонду Державного бюджету України.
Згідно пояснення Позивача б/н від 24.03.2025 року по справі №902/579/24(902/281/25), станом на сьогодні відповідно до інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, щодо Відповідача порушено справу про банкрутство.
13. Також судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно викладеного у позові розрахунку, за прострочення сплати Відповідачем штрафу, накладеного рішенням від 15.08.2024 № 261-р, Позивачем нараховано пеню в сумі 589 783 грн (393 188,67 х 1,5 % = 5 897,83 гривень, де 393 188,67 - розмір штрафу, накладеного рішенням № 261-р; 1,5 % - відсоток від суми штрафу відповідно до ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції"; за 100 днів прострочення сплати штрафу сума пені становить : 5 897,83 х 100 = 589 783 грн) за період 21.11.2024 року по 28.02.2025 року (включно).
Поряд з цим, зважаючи на обмеження розміру пені, встановленого ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", Позивачем визначено у позові та заявлено до стягнення Відповідача пеню у розмірі 393 188,67 грн.
14. Разом з тим, суди попередніх інстанцій встановили, що згідно матеріалів справи № 902/579/24, ухвалою Господарського суду Вінницької області від 21.08.2024 року, зокрема, відкрито провадження у справі № 902/579/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Вілара". Введено процедуру розпорядження майном боржника - ТОВ "Вілара" у справі № 902/579/24 на 170 календарних днів, до 07.02.2025 року. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Призначено розпорядником майна ТОВ "Вілара" арбітражного керуючого Комлика Іллю Сергійовича.
15. Згідно ч. 1, ч. 2, ч. 6 ст. 41 КУзПБ, мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.
Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє відповідному органу державної виконавчої служби, приватному виконавцю, у якого перебуває виконавче провадження на виконанні.
Під час процедури розпорядження майном боржник має право задовольняти лише ті вимоги кредиторів, на які згідно з частиною п`ятою цієї статті не поширюється дія мораторію.
16. За змістом абз. 4 ч. 3 ст. 41 КУзПБ, протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.
17. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
18. Відповідно до ч. 5, ч. 7 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України.
18. Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає за необхідне звернутися до висновків про застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду від 27.06.2023 у справі № 922/5238/21 (922/1937/22), відповідно до яких  на пеню, нараховану на суму несплаченого штрафу, в порядку статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", поширюється заборона встановлена частиною 3 статті 41 КУзПБ.
19. З урахуванням того, що на пеню, нараховану на суму несплаченого штрафу, в порядку статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", поширюється заборона встановлена частиною 3 статті 41 КУзПБ, а також зважаючи на те, що ухвалою Господарського суду Вінницької області від 21.08.2024 року, зокрема, відкрито провадження у справі № 902/579/24 та серед іншого введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що Позивачем нараховано та заявлено до стягнення з Відповідача пеню в сумі 393 188,67 грн за період 21.11.2024 року по 28.02.2025 року (включно), тобто під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів ТОВ "Вілара", що суперечить наведеним вище приписам ч. 3 ст. 41 КУзПБ.
20. Доводи Скаржника щодо неврахування судами висновків Верховного Суду, які викладені у постановах від 09.10.2018 у справі № 922/4378/17, від 06.08.2019 у справі № 911/254/16 та Верховного Суду України від 24.12.2013 у справі № 9223-36г, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки системний аналіз змісту зазначених постанов дає підстави для висновку про те, що зазначені судові рішення були прийняті за інших обставин, частково поза межами процедур банкрутства, а правові позиції визначені без їх системного тлумачення в контексті законодавства у сфері банкрутства та визначених КУзПБ процедур, а також без правового аналізу положень Закону України "Про захист економічної конкуренції" у взаємодії із положеннями саме Кодексу України з процедур банкрутства.
21. Наведене спростовує клопотання Скаржника про необхідність передати справу на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
22.  Відповідно до приписів  ст. 309 ГПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
23. З урахуванням тих обставин, що суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що Позивачем нараховано та заявлено до стягнення з Відповідача пеню в сумі 393 188,67 грн за період 21.11.2024 року по 28.02.2025 року (включно), тобто під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів ТОВ "Вілара", що суперечить наведеним вище приписам ч. 3 ст. 41 КУзПБ, колегія суддів суду касаційної інстанції, на підставі положень ст. 309 ГПК України, дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги Антимонопольного комітету України та про залишення без змін оскаржуваних судових рішень.
Керуючись ст. ст. 240, 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Антимонопольного комітету України залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Вінницької області від 17.06.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.09.2025 у справі №    902/579/24(902/281/25) залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                            С.В. Жуков
Судді                                                                                             В.І. Картере                                                                                                 
                                                                                           К.М. Огороднік