Справа № 136/2287/25
провадження №3-зв/136/58/25
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
09 січня 2026 року          м. Липовець

Суддя Липовецького районного суду Вінницької області Шпортун С.В., розглянувши заяву судді Липовецького районного суду Вінницької області Іванця Олександра Дмитровича про самовідвід від участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення №136/2287/25,
ВСТАНОВИВ:
26.12.2025 суддя Липовецького районного суду Вінницької області Іванець О.Д. подав заяву про самовідвід від участі у справі №136/2287/25 про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1  за ч.1 ст. 130 КУпАП, мотивуючи тим, що син ОСОБА_1 – ОСОБА_2 займає посаду головного спеціаліста з інформаційних технологій Липовецького районного суду Вінницької області, відтак вказана обставина може викликати у стороннього спостерігача сумніви в об`єктивності та неупередженості судді при розгляді справи стосовно працівника цього суду, тому з метою забезпечення неупередженого розгляду справи та прийняття законного судового рішення вважав за необхідне заявити самовідвід.
У судове засідання особа, яка притягується до адміністративної відповідальності та суддя не з`явились, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду заяви, отож суд не вбачає правових підстав для відкладення розгляду справи.
Суд, вивчивши та дослідивши вказану заяву, дійшов висновку про таке.
Чинний КУпАП не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді і, відповідно, не передбачає порядку розгляду заяви про відвід. Зазначені обставини свідчать про наявність прогалин в національному законодавстві стосовно процесуального врегулювання розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і, зокрема, врегулювання права на відвід та порядку розгляду заяви про відвід по справам про адміністративні правопорушення.
Право кожного на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом закріплено у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.
Статтею 8 Конституції України, визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України "Про міжнародні договори" від 22 грудня 1993 року міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" в спірних питаннях, або які не врегульовані національним законодавством, суди застосовують міжнародні договори, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.
Крім того, Рада суддів України пунктом 4 рішення № 34 від 08 червня 2017 року роз`яснила, що у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства суддя, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України, та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією.
Відповідно до ч. 7 ст. 56 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.
Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України N 8 від 13 червня 2007 року "Про незалежність судової влади" визначено, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.
Згідно практики Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 р. у справі "Білуга проти України", від 28.10.98 р. "Ветштайн проти Швейцарії") важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2006 року по справі "Білуха проти України" зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (рішення ЄСПЛ у справі "Ветштайн проти Швейцарії", пункт 43).
У відповідності з практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод повинна визначатись суб`єктивними та об`єктивними критеріями.
Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.
Відповідно до об`єктивного критерію (чи існують взагалі гарантії, достатні для того, щоб виключити обґрунтовані сумніви у неупередженості судді).
У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі "Мироненко і Мартиненко проти України").
Принцип неупередженості відповідно до Бангалорських принципів поведінки суддів передбачає: Неупередженість судді є необхідною умовою для належного виконання ним або нею своїх обов`язків. Вона виявляється не лише у змісті рішення, але й в процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Пункт 2.5 вищезазначених принципів вказує на те, що суддя має заявити самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього або неї не є можливим винесення неупередженого рішення у справі, або в тому випадку, коли у розумного спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
Для самовідводу судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про самовідвід, повинні бути доведеними. Відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для самовідводі.
Той факт, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , який займає головного спеціаліста з інформаційних технологій Липовецького районного суду Вінницької області є беззаперечним, дані обставини у стороннього спостерігача можуть викликати сумніви в неупередженості судді, отож з метою їх виключення, суд вважає, що існують інші обставини, які виключають участь судді у розгляді даної справи, відтак заява про самовідвід підлягає до задоволення.
Керуючись ст. 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ст. 283 КУпАП, суддя,
ПОСТАНОВИВ:
Заяву про самовідвід судді Іванця Олександра Дмитровича, - задовольнити.
Відвести суддю Липовецького районного суду Вінницької області Іванця Олександра Дмитровича від участі в розгляді справи про адміністративне правопорушення №136/2287/25 стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП.
Матеріали справи передати до канцелярії суду для проведення повторного автоматизованого розподілу справи між суддями.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Світлана ШПОРТУН