ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
08 грудня 2025 року 
м. Київ 
 
справа № 727/7980/13-ц 
провадження № 61-11540св24 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Петрова Є. В.,
 
учасники справи: 
 
позивач - Відкрите акціонерне товариство «ВТБ Банк», 
 
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
 
розглянув на стадії попереднього розгляду в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 28 квітня 2023 року у складі колегії суддів Одинака О. О., Кулянди М. І., Половінкіної Н. Ю. у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» про заміну сторони у виконавчому провадженні у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, 

ВСТАНОВИВ: 
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У березні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» (далі - ТОВ «ФК «Прайм Альянс») звернулося до суду з заявою, в якій просило замінити вибулого стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») на його правонаступника - ТОВ «ФК «Прайм Альянс» у справі № 727/2-7980/13 щодо стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором від 09 липня 2008 року № 279/07/08Ра/к у розмірі 143 646,10 дол. США, що за офіційним курсом, встановленим Національним банком України станом на 14 липня 2014 року становить 1 642 946,93 грн, відшкодування судових витрат у розмірі 1 827,00 грн.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
 
Шевченківський районний суд м. Чернівців ухвалою від 25 квітня 2019 року заяву ТОВ «ФК «Прайм Альянс» про заміну сторони у виконавчому провадженні у цивільній справі за позовом ВАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнив.
 
Замінив стягувача у справі № 727/2-7980/13 щодо стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором від 09 липня 2008 року № 279/07/08Ра/к у розмірі 143 646,10 дол. США, що за офіційним курсом, встановленим Національним банком України станом на 14 липня 2014 року становить 1 642 946,93 грн та відшкодування судових витрат у розмірі 1 827,00 грн, а саме: ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Прайм Альянс»».
 
Суд першої інстанції, посилаючись на статті 512, 514 ЦК України, статтю 442 ЦПК України та статтю 15 Закону України «Про виконавче провадження» дійшов висновку про наявність підстав для заміни сторони виконавчого провадження в особі стягувача на правонаступника.
 
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє ОСОБА_3 , подали апеляційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівців від 25 квітня 2019 року.
 
Чернівецький апеляційний суд ухвалою від 28 квітня 2023 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє ОСОБА_3 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівців від 25 квітня 2019 року. 
 
Апеляційний суд мотивував ухвалу тим, що останнім днем строку на апеляційне оскарження судового рішення було 10 травня 2019 року.З пояснень ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вбачається, що їх не було повідомлено належним чином про розгляд заяви щодо заміни сторони у виконавчому провадженні. Неповідомлення заявників про розгляд зазначеного питання виключає можливість застосування положень частини другої статті 358 ЦПК України. Водночас заявники не навели обставин, які виникли об`єктивно, незалежно від їх волі, безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість звернення до суду з апеляційною скаргою без значного пропуску строку (1 433 дні) на апеляційне скарження.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги 
 
У серпні 2024 року  ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 28 квітня 2023 року і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 подав на підставі абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України і мотивував тим, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що боржники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були належним чином повідомлені про розгляд заяви про заміну сторони виконавчого провадження та, що їм надсилали копію ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівців від 25 квітня 2019 року.
 
Про заміну сторони виконавчого провадження боржники дізналися лише у березні 2023 року, коли ТОВ «ФК «Прайм Альянс» звернулося до суду із позовом про стягнення заборгованості, після чого вони у встановлений законом строк подали апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції.  
 
Враховуючи викладене, заявник зазначив, що суд апеляційної інстанції помилково відмовив у поновленні строку на апеляційне оскарження та у відкритті апеляційного провадження на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівців від 25 квітня 2019 року.
 
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив. 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції 
 
Верховний Суд ухвалою від 03 вересня 2024 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував її матеріали з Шевченківського районного суду м. Чернівців. 
 
25 вересня 2024 року матеріали справи № 727/7980/13-ц надійшли до Верховного Суду. 
 
Фактичні обставини справи 
 
Шевченківський районний суд м. Чернівців ухвалою від 25 квітня 2019 року заяву ТОВ «ФК «Прайм Альянс» про заміну сторони у виконавчому провадженні у цивільній справі за позовом ВАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнив.
 
Замінив стягувача у справі № 727/2-7980/13 щодо стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором від 09 липня 2008 року № 279/07/08Ра/к у розмірі 143 646,10 дол. США, що за офіційним курсом, встановленим Національним банком України станом на 14 липня 2014 року становить 1 642 946,93 грн та відшкодування судових витрат у розмірі 1 827,00 грн, а саме: ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Прайм Альянс»».
 
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє ОСОБА_3 , подали апеляційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівців від 25 квітня 2019 року.
 
Чернівецький апеляційний суд ухвалою від 19 квітня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє ОСОБА_3 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівців від 25 квітня 2019 року залишив без руху та надав заявникам десятиденний строк з моменту отримання копії ухвали для подання до суду документа, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі та заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення разом з доказами, які підтверджують причини пропуску такого строку.
 
24 квітня 2023 року до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 разом з доказами сплати судового збору.
 
Заявники просили поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівців від 25 квітня 2019 року, посилаючись на те, що про заміну сторони у виконавчому провадженні їм не було відомо до березня 2023 року, а саме до звернення ТОВ «ФК «Прайм Альянс» до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
 
Суд першої інстанції не повідомив належним чином боржників про розгляд заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні та не надіслав їм копію ухвали.
 
Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку, зокрема ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження. 
 
Згідно з абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
 
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України). 
 
При цьому забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань. 
 
У пункті 1 частини другої статті 129 Конституції України однією із засад судочинства також проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. 
 
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації. 
 
За приписами частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
 
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
 
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. 
 
У статті 354 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу. 
 
Згідно з частиною другою статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили. 
 
Отже, сплив річного строку з дня складення повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто законодавець імперативно встановив процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку. 
 
Виключенням з цього правила є подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, та пропуск строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили. 
Такі висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у справі № 733/112/20 (провадження № 61-16703св23) та від 06 березня 2024 року у справі № 953/5340/21 (провадження № 61-16122св23). 
 
У межах річного строку з дня складення повного судового рішення може бути поновлено строк на апеляційне оскарження з інших поважних причин будь-яким заявникам, а особам, не повідомленим про розгляд справи, - і поза межами річного строку. 
 
Тобто річний преклюзивний строк для поновлення строку на апеляційне оскарження не поширюється на учасників справи, не повідомлених про розгляд справи. 
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 вересня 2024 року у справі № 490/9587/18 (провадження № 14-29цс24) зазначила, що особа, не повідомлена про розгляд справи (пункт 1 частини другої статті 358 ЦПК України), - це особа, яку не сповістили про наявність судового провадження у справі і яка, відповідно, не знала / не могла знати про розгляд справи. 
 
Також у постановах Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 201/13990/15 (провадження № 61-22496св19), від 29 січня 2021 року у справі № 308/2739/16 (провадження № 61-9648св19), від 21 червня 2023 року у справі № 202/32361/13 (провадження № 61-3546св23) зазначено, що під неповідомленням особи про розгляд справи розуміються випадки, коли учасник справи взагалі ніяким чином не повідомлявся судом і не знав про наявність справи у провадженні суду. Однак до таких випадків не може бути віднесено неповідомлення особи про окреме судове засідання у справі, навіть якщо в цьому засіданні було ухвалено рішення (за умови, що матеріалами справи безспірно підтверджується факт обізнаності особи про розгляд судом справи та її участь у ній). 
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 16 лютого 2017 року у справі «Каракуця проти України» зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (параграф 53). 
 
У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення в їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (параграф 41). 
 
У рішенні від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13, ЄСПЛ зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. 
 
Норма про відмову у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення (частина друга статті 358 ЦПК України), не порушує саму сутність права доступу до правосуддя, а запровадження наведеного процесуального строку відповідає завданням цивільного судочинства та основним засадами (принципами) цивільного судочинства, зокрема таким, як «змагальність сторін» (кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій) та «неприпустимість зловживання процесуальними правами» (учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається). 
 
Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі № 490/9587/18 (провадження № 14-29цс24). 
 
У справі, яка переглядається, апеляційний суд установив, що останнім днем строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції від 25 квітня 2019 року було 10 травня 2019 року.
 
Апеляційну скаргу заявники подали до суду апеляційної інстанції 11 квітня 2023 року, тобто з пропуском значного строку на апеляційне оскарження (1 433 дні), який встановлений частиною першою статті 354 ЦПК України.
 
Звертаючись із апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції від 25 квітня 2019 року заявники посилалися на те, що не знали про розгляд судом заяви про заміну сторони виконавчого провадження, не отримували викликів та рішення цього суду, а про оскаржувану ухвалу дізналися лише у березні 2023 року, коли ТОВ «ФК «Прайм Альянс» звернулося до заявників із позовом про стягнення заборгованості.
 
Суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не були повідомлені належним чином про розгляд заяви про заміну сторони виконавчого провадження та зазначив, що неповідомлення заявників виключає можливість застосування положень частини другої статті 358 ЦПК України.
 
Водночас, апеляційний суд зазначив, що заявники не навели обставин, які виникли об`єктивно, незалежно від їх волі, безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість звернення до суду з апеляційною скаргою без значного строку на апеляційне оскарження.  
 
Надаючи оцінку цим доводам заявників, суд апеляційної інстанції вважав, що строк на оскарження ухвали суду першої інстанції пропущений без поважних причин. Обставини, які б підтверджували неможливість подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції про заміну сторони виконавчого провадження протягом майже чотирьох років, заявники не довели.
 
Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.
 
Боржники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знали про наявність рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 10 грудня 2014 року, яким стягнено солідарно з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором від 09 липня 2008 року № 279/07/08/Ра/к у розмірі 143 646,10 дол. США, що за офіційним курсом, встановленим Національним банком України саном на 14 липня 2014 року становить 1 642 946,93 грн.
 
Тому заявники мали цікавитися подальшим провадженням у цій справі, знаючи про невиконане кредитне зобов`язання, мали б вживати заходів, щоб дізнатись про наявність або відсутність відповідного виконавчого провадження стосовно них.
 
Крім того, при розгляді справи № 727/7980/13 по суті та заяви про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції направляв судову кореспонденцію на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , і ця ж адреса зазначена ОСОБА_1 в апеляційній та касаційних скаргах.
 
Отже, впродовж 2010-2024 років боржники не змінювали зареєстрованого місця проживання. Вся судова кореспонденція про заміну сторони виконавчого провадження направлялася боржниками на зазначену адресу. Водночас ОСОБА_1 не надав належних доказів, які б підтверджували неможливість дізнатися про наявність оскаржуваної ухвали у період з травня 2019 року до березня 2023 року.
 
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження у цій справі, а, отже, й не дають підстав вважати неправильним застосування цим судом норм процесуального права під час постановлення оскаржуваної ухвали. 
 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги 
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала апеляційного суду - без змін із підстав, передбачених статтею 401 ЦПК України. 
 
Щодо судових витрат 
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. 
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом цієї справи в суді касаційної інстанції, покладаються на заявника. 
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 

ПОСТАНОВИВ: 
 
Касаційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення. 
 
Ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 28 квітня 2023 рокузалишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
 	 	
Судді:	В. В. Пророк	
 	 	
 	А. А. Калараш	
 	 	
 	Є. В. Петров  	
Відповідно до частини третьої статті 415 Цивільного процесуального кодексу України постанова оформлена суддею Петровим Є. В.