ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/43260/25          Суддя (судді) суду 1-ї інст.: 
          Кушнова А.О.

ПОСТАНОВА
Іменем України

09 грудня 2025 року          м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача          Сорочка Є.О.,
суддів           Коротких А.Ю., 
          Чаку Є.В., 
за участю секретаря с/з           Грисюк Г.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Громадської організації «МАРХАЛІВКА. ПІДТРИМКА» на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 29.08.2025 у справі за адміністративним позовом Громадської організації «МАРХАЛІВКА. ПІДТРИМКА» до Державної установи «Національне військове меморіальне кладовище» про скасування реєстрації декларації та дозволу на виконання будівельних робіт,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: 
- скасувати реєстрацію декларації згідно сертифікату від 19.05.2025 про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (Реєстраційний номер в ЄДЕССБ ІУ 123250516725), виданий Державній установі «Національне військове меморіальне кладовище»;
- скасувати дозвіл на виконання будівельних робіт (Реєстраційний номер в ЄДЕССБ ІУ013250715823) від 15.07.2025, виданий Державній установі «Національне військове меморіальне кладовище».
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.08.2025 відмовлено у відкритті провадження у справі.
Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що підстави для відмови у відкритті провадження у справі були відсутні.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією та законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Частиною першою статті 2 КАС установлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За частиною першою статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті, зокрема шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС).
Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС).
Таким чином, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (або більше) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у публічних правовідносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень. Прийняте суб`єктом владних повноважень при виконанні управлінських функцій рішення, вчинені дії або бездіяльність безпосередньо стосуються правового статусу (прав, законних інтересів, свобод, обов`язків) особи, яка звернулася до суду [такі ж висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 914/2006/17 (пункт 5.7), від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16 (пункти 28-30), від 18.09.2018 у справі № 823/218/17 (пункти 24, 25), від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17 (пункти 4.8-4.10), від 02.04.2019 у справі № 137/1842/16-а, від 18.12.2019 у справі № 826/2323/17 (пункти 18, 19), від 13.10.2020 у справі № 640/22013/18 (пункт 19), від 23.11.2021 у справі № 175/1571/15 (пункт 72), від 08.06.2022 у справі № 362/643/21 (пункт 28)].
Відтак, однією із ключових ознак адміністративної справи є участь у ній сторони, яка виконує публічно-владні управлінські функції.
Як зазначалося, позивач звернувся до адміністративного суду із позовом до Державної установи «Національне військове меморіальне кладовище» про скасування реєстрації декларації про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів та дозволу на виконання будівельних робіт.
Так, як вірно вказав суд першої інстанції, відповідно до інформації з офіційного веб-порталу Міністерства у справах ветеранів Державна установа «НМВК» є державною, бюджетною та неприбутковою установою, що належить до сфери управління Міністерства у справах ветеранів України, яку створено відповідно до наказу Мінветеранів від 14 жовтня 2022 року № 181 “Про утворення державної установи “Національне військове меморіальне кладовище” на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 2022 року № 1115 “Про утворення державної установи “Національне військове меморіальне кладовище”.
У спірних правовідносинах відповідач виконує функції замовника будівництва та не здійснює жодних публічно-владних управлінських функцій, у тому числі і відносно позивача.
Як вірно вказав суд першої інстанції, правовідносини, що існують між сторонами у даному спорі, не засновані на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні, здійсненні управлінських чи контролюючих функцій відповідачем щодо позивача. Ні зі змісту позовної заяви, ні з доданих до неї документів не вбачається, які саме в даному випадку владні управлінські функції здійснював чи неправомірно утримувалося від їх вчинення відповідач.
При цьому, посилання скаржника на наявність у Мінветеранів завдань з плануваня та організації здійснення заходів щодо гідного вшанування пам`яті ветеранів, а також належність до сфери його управління відповідача, який є юридичною особою публічного права, не є свідченням того, що на останнього покладені функції публічної влади та те, що у спірних правовідносинах він здійснює публічно-владні управлінські функції.
Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції констатує, що у спірних правовідносинах Державна установа «Національне військове меморіальне кладовище» в таких правовідносинах не є суб`єктом владних повноважень для цілей визначення даного спору як публічно-правового та такого, що підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Європейський суд з прав людини у пункті 53 рішення від 08.04.2010 у справі «Меньшакова проти України» зазначив, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. пункт 57 рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), Series A, № 93).
У світлі викладеного важливо відмітити, що колегія суддів не заперечує право позивача на звернення до суду для вирішення даного спору (у тому числі і з метою захисту екологічних інтересів), проте наголошує, що такий спір з огляду на суб`єктний склад сторін не може бути вирішений в порядку адміністративного судочинства та підлягає розгляду господарським судом, на чому вірно наголосив суд першої інстанції.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення, яким відмовлено у відкритті провадження у справі.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення – без змін.
Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Громадської організації «МАРХАЛІВКА. ПІДТРИМКА» залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 29.08.2025 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної  скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач          Є.О. Сорочко

Суддя          А.Ю. Коротких 

Суддя          Є.В. Чаку

Повний текст постанови складений 12.12.2025.