ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

17 грудня 2025 року
м. Київ

справа № 757/11316/24
провадження № 61-16623св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Держава Україна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника Держави Україна в особі Президента України - Саввіна Сергія Сергійовича на постанову Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року у складі колегії суддів: Приходька К. П., Писаної Т. О., Журби С. О.,
Короткий зміст позовних вимог
1. У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Держави Україна про відшкодування шкоди.
2. Позов обґрунтовано тим, що 22 квітня 2022 року на мобільний телефон їй надійшло повідомлення від АТ «Ощадбанк» про блокування її банківської картки.
3. 23 квітня 2022 року на електронну адресу було направлено повідомлення від АТ КБ «Приватбанк» про відмову від підтримання з нею ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору та закриття рахунку.
4. Пізніше їй стало відомо, що відповідно до Рішення Ради (CFSP) Європейського Союзу 2022/582 від 8 квітня 2022 року про внесення змін до Рішення 2014/145/CFSP щодо обмежувальних заходів щодо дій, що підривають або загрожують територіальній цілісності, суверенітету та незалежності України, у Додатку під номером 1052 та Указу Президента України 19 жовтня 2022 року № 726/2022 «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», відносно неї були введені персональні спеціальні економічні заходи.
5. Вказані персональні спеціальні економічні санкції також були запроваджені країнами: Великою Британією - 27 травня 2022 року; Канадою - 26 квітня 2022 року; Швейцарією - 13 квітня 2022 року; Японією - 10 травня 2022 року.
6. Ухвалою Верховного Суду від 09 березня 2023 року було відкрито провадження в адміністративній справі № 990/38/23 за позовом ОСОБА_1 до Президента України, треті особи: Рада національної безпеки і оборони України, Служба безпеки України, про визнання протиправним та скасування Указу Президента України від 19 жовтня 2022 року № 726/2022 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 19 жовтня 2022 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)».
7. На веб-сайті «Миротворець» були опубліковані персональні дані позивачки, де її називають членом так званих «Л/ДНР».
8. У свою чергу нею було витрачено чимало часу на пошуки інформації, яка допомогла би довести її непричетність до вищезгаданих дій, на підставі яких було введено до неї вищевказані обмежувальні заходи. 
9. З дослідженої нею інформації з відкритих, недоступних на території України джерел, було виявлено, що існує особа з ідентичним П.І.Б , як і у неї, яка є членом депутатської фракції «Донецкая республика» та є членом «Комитета народного совета по образованию, науке и культуре (Заместитель председателя)». 
10. Зазначена особа має відмінну від неї зовнішність по усім ознакам. Також нею було знайдено інтерв`ю у письмовому вигляді іншої особи - ОСОБА_1 у соціальній мережі «Вконтакте» на зареєстрованому у цій соціальній мережі акаунті «Голос Республики» від 31 травня 2021 року. На відповідному скріншоті з цього акаунту є фото тієї ж ОСОБА_1 , відмінної по усім зовнішнім ознакам від неї. У вказаному інтерв`ю інша ОСОБА_1 розповідає про себе та зазначає про те, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Донецьк, і є корінною донечанкою, в той час як вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Брянка Луганської області. Із вказаного письмового інтерв`ю також вбачається, що інша ОСОБА_1 не покидала межі Донецької області у 2014 році та у 2018 році почала займатися у самопроголошеній псевдо-республіці «депутатською діяльністю». 
11. Натомість вона проживала у м. Луганськ і з 2018 року проживає у м. Запоріжжі. Згідно з результатами пошуку інша гр. ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Донецьк, має відмінну від неї зовнішність, має громадянство російської федерації та працювала на посаді в Університеті ДОННУ імені Василя Стуса у м. Донецьку.
12. Знайдені електронні матеріали були долучені до адміністративної справи № 990/38/23 та надані Службі Безпеки України.
13. За наслідками розгляду справи № 990/38/23 ухвалою Верховного Суду від 25 вересня 2023 року провадження у справі було закрито, при цьому було встановлено, що Указом Президента України від 19 жовтня 2022 року № 726/2022 «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» були введені персональні спеціальні економічні заходи щодо ОСОБА_1 . Указом Президента України від 01 липня 2023 року №364/2023 внесені зміни та виключено зі списку підсанкційних осіб - ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження: м. Брянка Луганської області, РНОКПП: НОМЕР_1 ).
14. Таким чином, вона перебувала під вищевказаними обмежувальними заходами (санкціями), які були застосовані до неї помилково, більше року.
15. За цей час вона понесла чимало матеріальних витрат у т. ч. витрат на професійну правничу допомогу задля належного захисту своїх прав і свобод.
16. На час запровадження вищевказаних санкцій в банківських установах України зберігались власні кошти, а саме у: - АТ КБ «ПриватБанк» - 241 758,79грн, АТ «ОщадБанк» - 161,26 грн.
17. Після отриманого повідомлення від АТ КБ «ПриватБанк» щодо розірвання ділових відносин 09 травня 2022 року позивачка відкрила рахунок в АТ «ПУМБ» з метою переказу грошових коштів на нього. Зазначені грошові кошти не були зараховані на відкритий рахунок позивачки в АТ «ПУМБ», оскільки 11 травня 2022 року АТ «ПУМБ» заблокував зазначені кошти та залишив їх на транзитному рахунку.
18. Розблокування вказаних коштів в АТ «ПУМБ» відбулося лише 16 листопада 2023 року.
19. Вказувала, що усі відкриті рахунки позивачки з наявними на них грошовими коштами були заблоковані.
20. Грошових коштів для сплати оренди квартири, комунальних платежів, ліків (вона є інвалідом ІІІ групи) та забезпечення мінімального харчування, необхідного для підтримання життєдіяльності, вона не мала, що призводило до появи боргів.
21. Водночас роботодавець не мав технічної можливості перераховувати їй заробітну плату через банківські установи і тому робив переказ на її ім`я через АТ «Укрпошта» під 1,75 % від суми переказу, яку утримували з заробітної плати. У період з червня 2022 року по грудень 2023 року через АТ «Укрпошта» було перераховано з урахуванням 1,75% : 6 760,19 грн.
22. Перебування під зазначеними санкціями завдало їй моральної шкоди, дії відповідача призвели до серйозних моральних страждань.
23. Враховуючи характер та обсяг завданих діями відповідача моральних страждань, істотних порушень конституційних прав, вона вважала достатнім та справедливим розмір компенсації за заподіяну моральну шкоду у розмірі 350 000 грн.
24. На підставі вищевикладеного позивачка просила суд стягнути з Держави України (Державного бюджету України) в особі Президента України на свою користь 143 150,65 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 350 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку із застосуванням щодо неї персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій).
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
25. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 квітня 2024 року у складі судді Остапчук Т. В. у задоволенні позовних вимог відмовлено.
26. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було належним чином обґрунтовано заявлений розмір матеріальної та моральної шкоди і не надано доказів на його підтвердження, та відсутнє належне обґрунтування для відшкодування шкоди.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
27. Постановою Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення місцевого суду скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено частково.
28. Стягнуто з Держави Україна на користь ОСОБА_1 150 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, в іншій частині позову відмовлено, здійснено розподіл судових витрат.
29. Скасовуючи рішення місцевого суду та задовольняючи позовні вимоги частково, апеляційний суд зазначив, що в ухвалі Верховного Суду від 25 вересня 2025 року у справі № 990/38/23 встановлено, що оскаржувані позивачкою порушення виникли саме внаслідок помилки під час підготовки Службою безпеки України пропозиції щодо застосування санкційних обмежень відносно позивачки.
30. Суд апеляційної інстанції зазначив, що позивачем правильно визначено відповідача у справі - Державу Україну, проте помилково визначено порушником своїх прав Президента України замість Служби безпеки України.
31. Водночас, апеляційний суд врахував, що незаявлення та незалучення до розгляду справи в деліктних спорах з державою безпосередньо того органу, який є порушником прав, не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.
32. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд врахував, що у самому позові позивачкою зазначено про порушення її прав людини в Державі Україна посадовими особами органу державної влади в Україні, застосовано до неї санкційні обмеження, що полягали у позбавлені її права на розпорядження її доходами, які тривали понад рік, завдано стрес, хвилювання, невизначеність, оскільки вона була позбавлена можливості задоволення своїх первинних потреб у придбанні ліків, харчуванні, оплати за оренду квартири. Визначаючи розмір моральних страждань, апеляційний суд дійшов висновку, що сума у розмірі 150 000 грн буде достатньою сатисфакцією за порушені права позивачки, а також відповідатиме критерію справедливості, добросовісності та розумності.
33. Разом із тим, відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 143 150,65 грн, апеляційний суд виходив із їх недоведеності.
34. Також суд дійшов висновку, що витрати ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу є співрозмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та є пропорційними до предмета спору та доведеними. Суд вважав, що скільки позовні вимоги задоволені частково, тому на користь позивачки підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у суді першої та апеляційної інстанції пропорційно до розміру задоволених вимог, що становить 9 430,20 грн.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
35. У грудні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника Держави України в особі Президента України - Саввіна С. С.
36. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 15 січня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
37. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2025 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
38. У касаційній скарзі представник Держави України в особі Президента України - Саввін С. С., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення місцевого суду.
39. Підставою касаційного оскарження заявник зазначає застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 19 червня 2018 року в справі № 910/9916/17, від 26 жовтня 2023 року в справі № 9901/80/21, від 04 вересня 2024 року в справі № 759/6751/22 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
40. Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не враховано, що при розгляді спору про стягнення збитків (шкоди), завданих протиправними діями, бездіяльністю, рішеннями органів державної влади або їх посадовими особами в порядку цивільного судочинства належним доказом протиправності таких дій, бездіяльності, рішень є відповідне судове рішення адміністративного суду.
41. При цьому апеляційним судом не встановлено протиправності дій Президента України, якого позивачка визначила відповідачем у справі.
42. Посилаючись на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 25 вересня 2023 року у справі № 990/38/23, якою відповідно до пункту 8 частини першої статті 238 КАС України закрито провадження у справі, апеляційний суд не врахував, що закриття провадження згідно з пунктом 8 частини першої статті 238 КАС України не свідчить про встановлення судом факту протиправності дій ні Президента України, ні будь-якого іншого органу.
43. Крім того, апеляційний суд послався на твердження позивачки про заподіяння моральної шкоди, які викладені в позовній заяві, без зазначення доказів, які підтверджують наявність такої шкоди.
44. Вирішуючи спір, апеляційний суд не визначив орган державної влади, з якого має відбуватися стягнення відповідних коштів у відшкодування моральної шкоди.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
45. У лютому 2025 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу представника Держави України в особі Президента України - Саввіна С. С. від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , у якому вказано, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
46. Відповідно до Рішення Ради (CFSP) Європейського Союзу 2022/582 від 08 квітня 2022 року про внесення змін до Рішення 2014/145/CFSP щодо обмежувальних заходів щодо дій, що підривають або загрожують територіальній цілісності, суверенітету та незалежності України, у Додатку під номером 1052, та Указу Президента України від 19 жовтня 2022 року № 726/2022 «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» відносно позивачки були введені персональні спеціальні економічні заходи.
47. Вказані персональні спеціальні економічні санкції також були запроваджені наступними країнами: Великою Британією - 27 травня 2022 року; Канадою - 26 квітня 2022 року; Швейцарією - 13 квітня 2022 року; Японією - 10 травня 2022 року.
48. Ухвалою Верховного Суду від 09 березня 2023 року було відкрито провадження в адміністративній справі № 990/38/23 за позовом ОСОБА_1 до Президента України, треті особи: Рада національної безпеки і оборони України, Служба безпеки України, про визнання протиправним та скасування Указу Президента України від 19 жовтня 2022 року № 726/2022 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 19 жовтня 2022 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)».
49. В ухвалі Верховного Суду від 25 вересня 2023 року у справі № 990/38/23 про закриття провадження у справі вказано, що Указом Президента України від 19 жовтня 2022 року № 726/2022 «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» були введені персональні спеціальні економічні заходи щодо ОСОБА_1 . В подальшому Указом Президента України від 01 липня 2023 року № 364/2023 були внесені зміни та виключено зі списку підсанкційних осіб - ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження: м. Брянка Луганської області, РНОКПП: НОМЕР_1 ).
50. Також в ухвалі вказано, що ініціатором застосування санкцій виступав Департамент контррозвідки Служби безпеки України, а підставою застосування санкцій слугувало рішення Ради ЄС від 08 квітня 2022 року № 2022/582 про застосування санкцій, які надалі синхронізовані відповідним рішенням Ради національної безпеки та оборони України.
51. Департамент контррозвідки Служби безпеки України (лист від 18 квітня 2023 року № 2/5717 нт) при формуванні відповідних пропозицій використало установчі дані ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження: м. Брянка Луганської області, РНОКПП: НОМЕР_1 ), зазначені у рішенні Ради ЄС про застосування до неї санкцій Євросоюзу як до особи, що є членом «народної ради днр».
52. Водночас підрозділом-ініціатором застосування санкцій самостійно з`ясовано, що у рішенні Ради ЄС про введення санкції стосовно члена «народної ради днр» допущені помилки при встановлені особи (в установчих даних підсанкційної особи замість застосування санкцій до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце народження: м. Донецьк, РНОКПП: НОМЕР_2 ) застосовано санкції до іншої фізичної особи (позивачки) - ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження: м. Брянка Луганської області, РНОКПП: НОМЕР_1 ).
53. Враховуючи вищевикладене, СБУ ініціювало перед РНБО України питання щодо внесення змін до санкцій та виключення із списку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (лист СБУ від 30 травня 2023 року №4/713 дск щодо внесення змін до санкцій).
54. Указом Президента України від 01 липня 2023 року № 364/2023 ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження: м. Брянка Луганської області, РНОКПП: НОМЕР_1 ) виключено зі списку підсанкційних осіб.
Позиція Верховного Суду
55. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
56. Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
57. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
58. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
59. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
60. З матеріалів касаційної скарги вбачається, що судове рішення апеляційного суду оскаржується в частині задоволених позовних вимог, а тому в іншій частині не переглядається.
61. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
62. Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
63. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.
64. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у виді відшкодування шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про відшкодування шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.
65. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
66. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
67. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт завдання позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони завдані, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює завдану йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
68. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалась на те, що введені відносно неї санкції, які були застосовані до неї помилково та тривали більше року,завдали їй моральної шкоди, призвели до серйозних моральних страждань.
69. Згідно зі статтею 102 Конституції України Президент України є главою держави і виступає від її імені, є гарантом державного суверенітету, територіальної цілісності України, додержання Конституції України, прав і свобод людини і громадянина.
70. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 106 Конституції України Президент України забезпечує, серед іншого, національну безпеку держави, згідно із частиною третьою цієї статті на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов`язковими до виконання на території України.
71. Частинами першою, другою та сьомою статті 107 Конституції України встановлено, що РНБО є координаційним органом з питань національної безпеки і оборони при Президентові України. РНБО координує та контролює діяльність органів виконавчої влади у сфері національної безпеки й оборони. Рішення РНБО вводяться в дію указами Президента України.
72. Згідно із частинами першою, третьою, четвертою статті 10 Закону України «Про Раду національної безпеки і оборони України» № 183/98-ВР рішення РНБО приймаються не менш як двома третинами голосів її членів. Прийняті рішення вводяться в дію указами Президента України. Рішення РНБО, введені в дію указами Президента України, є обов`язковими до виконання органами виконавчої влади.
73. Правилами частин першої і другої статті 1 Закону України «Про санкції» установлено, що з метою захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, протидії терористичній діяльності, а також запобігання порушенню, відновлення порушених прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави можуть застосовуватися спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (далі - санкції).
74. Санкції можуть застосовуватися з боку України по відношенню до іноземної держави, іноземної юридичної особи, юридичної особи, яка знаходиться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи - нерезидента, іноземців, осіб без громадянства, а також суб`єктів, які здійснюють терористичну діяльність.
75. Частиною першою статті 3 Закону України «Про санкції» визначено, що підставами для застосування санкцій є: дії іноземної держави, іноземної юридичної чи фізичної особи, інших суб`єктів, які створюють реальні та/або потенційні загрози національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України, сприяють терористичній діяльності та/або порушують права і свободи людини і громадянина, інтереси суспільства та держави, призводять до окупації території, експропріації чи обмеження права власності, завдання майнових втрат, створення перешкод для сталого економічного розвитку, повноцінного здійснення громадянами України належних їм прав і свобод; резолюції Генеральної Асамблеї та Ради Безпеки Організації Об`єднаних Націй; рішення та регламенти Ради Європейського Союзу; факти порушень Загальної декларації прав людини, Статуту Організації Об`єднаних Націй.
76. Застосування санкцій ґрунтується на принципах законності, прозорості, об`єктивності, відповідності меті та ефективності (частина друга статті 3 Закону України «Про санкції»).
77. Блокування активів є одним із видів санкцій згідно з цим Законом, яке відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону полягає у тимчасовому позбавленні права користуватися та розпоряджатися активами, що належать фізичній або юридичній особі, а також активами, щодо яких така особа може прямо чи опосередковано (через інших фізичних або юридичних осіб) вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними.
78. Відповідно до статті 5 Закону України «Про санкції» пропозиції щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій виносяться на розгляд Ради національної безпеки та оборони України Верховною Радою України, Президентом України, Кабінетом Міністрів України, Національним банком України, Службою безпеки України.
79. Рішення щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій щодо іноземної держави або невизначеного кола осіб певного виду діяльності (секторальні санкції), передбачених пунктами 1, 2-5, 13-15, 17-19, 24-1, 25 частини першої статті 4 цього Закону, приймається Радою національної безпеки та оборони України, вводиться в дію указом Президента України та затверджується протягом 48 годин з дня видання указу Президента України постановою Верховної Ради України. Відповідне рішення набирає чинності з моменту прийняття постанови Верховної Ради України і є обов`язковим до виконання.
80. При цьому положеннями вказаної статті також передбачено, що рішення про внесення змін до санкцій приймається органом, що прийняв рішення про їх застосування відповідно до цього Закону, за власною ініціативою або на підставі пропозицій органів державної влади, зазначених у частині першій цієї статті.
81. Рішення про скасування санкцій приймається органом, що прийняв рішення про їх застосування відповідно до цього Закону, у разі якщо застосування санкцій привело до досягнення мети їх застосування.
82. Забезпечення реалізації санкції у виді блокування активів здійснюється відповідними органами державної влади, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами у межах наданих їм повноважень.
83. Отже, вищевказаними нормами розмежовано компетенцію різних суб`єктів щодо забезпечення діяльності Ради національної безпеки і оборони України, зокрема в частині застосування санкцій, а саме: подання ініціатором пропозиції щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій; прийняття відповідного рішення радою; введення рішення ради в дію Указом Президента; координацію і контроль за виконанням та реалізацією рішення. 
84. Судами встановлено, що відповідно до Рішення Ради (CFSP) Європейського Союзу 2022/582 від 08 квітня 2022 року про внесення змін до Рішення 2014/145/CFSP щодо обмежувальних заходів щодо дій, що підривають або загрожують територіальній цілісності, суверенітету та незалежності України, у Додатку під номером 1052, та Указу Президента України від 19 жовтня 2022 року № 726/2022 «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» відносно позивачки були введені персональні спеціальні економічні заходи.
85. У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Президента України, треті особи: Раді національної безпеки та оборони України, Служба безпеки України, про визнання протиправним та скасування Указу Президента України від 19 жовтня 2022 року № 726/2022 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони від 19 жовтня 2022 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» в частині.
86. Ухвалою Верховного Суду від 25 вересня 2023 року у справі № 990/38/23 заяву представника Служби безпеки України про закриття провадження у справі задоволено. Закрито провадження у вказаній справі.
87. Подаючи заяву про закриття провадження у справі № 990/38/23, представник Служби безпеки України посилався на те, що ініціатором застосування санкцій до ОСОБА_1 виступав ДКР СБУ, а підставою застосування таких санкцій слугувало рішення Ради ЄС від 08 квітня 2022 року № 2022/582 про застосування санкцій, які надалі синхронізовані відповідним рішенням Ради національної безпеки і оборони України. При формуванні відповідних пропозицій ДКР СБУ використано установчі дані ОСОБА_1 , зазначені у рішенні Ради ЄС про застосування до неї санкцій Євросоюзу як до особи, що є членом «народної ради ДНР».
Водночас, підрозділом-ініціатором застосування санкцій самостійно з`ясовано, що у рішенні Ради ЄС про введення санкцій стосовно члена «народної республіки ДНР» допущені помилки при встановленні особи (в установчих даних підсанкційної особи замість застосування санкцій до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце народження: м. Донецьк, РНОКПП НОМЕР_2 ) застосовано санкції до іншої фізичної особи (позивача) - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження: м. Брянка, Луганської області, РНОКПП НОМЕР_1 ).
У зв`язку з цим Служба безпеки України ініціювала перед Радою національної безпеки та оборони України питання щодо внесення змін до санкцій та виключення із списку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Указом Президента України від 01 липня 2023 року № 364/2023 внесено зміни та виключено позивача із списку підсанкційних осіб, відповідно оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень.
88. Касаційний суд, закриваючи провадження у справі на підставі пункту 8 частини першої статті 238 КАС України, виходив із того, що оскаржувані порушення, які виникли внаслідок помилки під час підготовки СБУ пропозиції щодо застосування санкційних обмежень до позивача, були самостійно виправлені суб`єктом владних повноважень шляхом внесення змін до рішення РНБОУ від 19 жовтня 2022 року, уведеного в дію Указом Президента України від 19 жовтня 2022 року № 726/2022.
89. Таким чином, підстави для прийняття Указу Президента України від 19 жовтня 2022 року № 726/2022, внаслідок ухвалення якого позивачка посилається на спричинення їй моральної та матеріальної шкоди, були відсутні, після виявлення чого були скасовані санкції відносно ОСОБА_1 (Указ Президента України від 01 липня 2023 року № 364/2023). Зазначені обставини були встановлені під час розгляду справи № 990/38/23 й стали підставою для постановлення ухвали про закриття провадження у справі.
90. Слід звернути увагу, що позивачкою визначено відповідачем Державу Україна, а незалучення органу державної влади до розгляду справи в деліктних спорах не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Водночас орган, пропозиція якого стала підставою обмеженню прав позивачки відповідними санкціями, подаючи заяву про закриття провадження у справі № 990/38/23, вказував, що ним було допущено помилку при встановленні особи при поданні пропозиції для накладення санкцій, що стало наслідком ведення санкційних обмежень відносно ОСОБА_1 . 
91. Вказані обставини не було спростовано відповідачем під час розгляду справи.
92. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року, заява № 68490/01).
93. Зокрема у рішеннях ЄСПЛ неодноразово було застережено, що деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами, але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування (рішення у справі Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства Abdulaziz, Cabales and Balkandali v. The United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п. 96).
94. Гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
95. Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком апеляційного суду, який, врахувавши обставини справи, а саме відсутність підстав для застосування санкцій, дійшов правомірного висновку, що застосування до позивачки санкційних обмежень, що полягали у позбавлені її права на розпорядження її доходами, завдало їй стрес, хвилювання, невизначеність, оскільки вона була позбавлена можливості задоволення своїх первинних потреб у придбанні ліків, харчуванні, оплати за оренду квартири тощо, тобто спричинило моральну шкоду.
96. Визначаючи розмір моральних страждань, апеляційний суд дійшов правомірного висновку, що сума відшкодування у розмірі 150 000 грн буде достатньою сатисфакцією за порушені прав позивачки, а також відповідатиме критерію справедливості, добросовісності та розумності.
97. Доводи щодо відсутності доказів спричинення моральної шкоди та визначення суми у розмірі саме 150 000 грн для відшкодування моральної шкоди, відхиляються колегією суддів та спростовуються встановленими обставинами апеляційним судом.
98. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).
99. Посилання заявника на неврахування апеляційним судом висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 19 червня 2018 року в справі № 910/9916/17, від 26 жовтня 2023 року в справі № 9901/80/21, від 04 вересня 2024 року в справі № 759/6751/22, відхиляються колегією суддів, оскільки оскаржуване судове рішення, з урахуванням встановлених обставин, не суперечить висновкам, викладеним у наведених постановах.
100. Також слід зазначити, що доводи касаційної скарги не містять мотивів незгоди з судовим рішенням апеляційного суду в частині відшкодування витрат на правничу допомогу, тому в указаній частині судове рішення апеляційного суду не переглядається.
101. Таким чином, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду та задовольняючи позовні вимоги частково, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
102. Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
103. Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального процесуального права. 
104. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу представника Держави Україна в особі Президента України - Саввіна Сергія Сергійовича залишити без задоволення.
2. Постанову Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

О. В. Ступак

В. В. Шипович