Єдиний унікальний номер справи № 757/49374/24
Провадження №22-ц/824/13749/2025

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Журби С.О., 
суддів Писаної Т.О., Приходька К.П., 
за участю секретаря Павлової В.В.,
розглянувши справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення заборгованості та пені за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:

23 жовтня 2024 року позивач звернувся до Печерського районного суду міста Києва з вказаним позовом до відповідача. 
На обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя у сторін народилась дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 08 січня 2014 в цивільній справі №757/27813/13-ц, шлюб - розірвано.
02 грудня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір між батьками про сплату аліментів на утримання дитини, однак відповідач умови договору не виконує, не сплачує аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 .
Відповідно до розрахунку, заборгованість по сплаті аліментів за період з травня 2022 року до вересня 2024 року (включно) складає 43500,00 грн, розмір пені за прострочення сплати аліментів за період з травня 2022 року по вересень 2024 року (включно) становить 43500,00 грн. Відповідач дану заборгованість у добровільному порядку не погашає, у зв`язку з чим, позивачка звернулась з даним позовом.
Враховуючи викладене, позивач просив суд:
- розірвати договір між батьками про сплату аліментів на утримання дитини від 02 грудня 2013 року, який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бовбалан Н.Р. та зареєстровано в реєстрі за № 10111;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по сплаті аліментів за період з травня 2022 року по вересень 2024 року (включно) у розмірі 43 500,00 грн за договором між батьками про сплату аліментів на утримання дитини від 02 грудня 2013 року;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 43 500,00 грн;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в справі.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 07 березня 2025 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по сплаті аліментів за період з травня 2022 року по вересень 2024 року (включно) у розмірі 43 500, 00 грн за договором між батьками про сплату аліментів на утримання дитини від 02 грудня 2013 року; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 43 500, 00 грн; стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, 30 червня 2025 року позивач подала апеляційну скаргу, у якій зазначила, що оскаржуване рішення вважає незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, за невідповідності висновків, викладених у рішеннях суду, дійсним обставинам справи, за недоведеності обставин, які суд визнав встановленими.
У зв`язку з цим апелянт просила апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні вимоги про розірвання договору між батьками про сплату аліментів на утримання дитини та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у зазначеній частині. Також просила вирішити питання про розподіл судових витрат. 
Станом на день розгляду справи відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив. 
У судове засідання, призначене на 30 жовтня 2025 року, з`явилася представник позивача.
Інші учасники в судове засідання не прибули, про розгляд справи були належним чином повідомлені, про причини неявки суд не повідомляли, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не направляли.
На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.
Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне:
В ході розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 з 30 травня 2009 року по 21 січня 2014 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 .
Під час шлюбу у сторін народилася дитина - донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 05 листопада 2009 року.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 08 січня 2014 за спільною заявою подружжя у цивільній справі №757/27813/13-ц, розірвано шлюб, укладений та зареєстрований 30 травня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №344, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (яка в свідоцтві про шлюб зазначена як ОСОБА_5 ).
02 грудня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір між батьками про сплату аліментів на утримання дитини (надалі -Договір), що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бовбалан Н.Р. та зареєстровано в реєстрі за №10111.
Згідно пункту 1 даного Договору ОСОБА_2 та ОСОБА_1 бажають встановити розмір, строки та порядок виплати аліментів на утримання їх малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення нею повноліття, та несення витрат в разі навчання Дитини у вищому навчальному закладі до його закінчення.
Пунктом 2 Договору визначено, що у зв`язку з тим, що дитина постійно проживає разом зі своєю матір`ю - ОСОБА_1 (одержувачем) за зазначеною вище адресою, у відповідності зі ст. ст. 180, 181, 182 Сімейного кодексу України, Платник надає одержувачу утримання (аліменти) для дитини, а також здійснює інші виплати, встановлені цим Договором.
У відповідності до п. 3 Договору аліменти сплачуються платником щомісяця до 10 числа у вигляді грошової суми, розмір якої за домовленістю сторін встановлений у розмірі 1500 гривень на дитину. Крім того, за домовленістю Сторін по кожному конкретному випадку, платник сплачує одержувачу витрати, пов`язані з відвідуваннями дитиною гуртків та навчальних секцій, а також можливі додаткові шкільні оплати та збори.
Пунктом 4 договору передбачено, що виплата аліментів здійснюється платником щомісячно, не пізніше 10 числа поточного місяця за попередній місяць. Перерахунок суми виплати аліментів може здійснюватись сторонами за їх взаємною домовленістю, шляхом укладення та нотаріального посвідчення додаткового договору до цього договору, крім випадків, передбачених п.п. 2, 3 ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України.
07 грудня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір про зміни до договору між батьками про сплату аліментів на утримання дитини (далі - договір про зміни), що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бовбалан Н.Р. та зареєстровано в реєстрі за №10286.
Зазначеним договором про зміни пункт 1. основного договору викладено в такій редакції: «1. Цим договором ми, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , бажаємо встановити розмір, строки та порядок виплати аліментів на утримання нашої малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (надалі «Дитина»), до досягнення нею повноліття, та несення витрат в разі навчання Дитини у вищому начальному закладі до його закінчення. Факт батьківства підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 05 листопада 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, запис № 2020.». Пункт 2 Основного договору викладено в такій редакції: «2. У зв`язку з тим, що дитина постійно проживає разом зі своєю матір`ю - ОСОБА_1 (Одержувачем) за зазначеною вище адресою, у відповідності зі ст. ст. 180, 181, 182 Сімейного кодексу України, Платник надає Одержувачу утримання (аліменти) для дитини, а також здійснює інші виплати, встановлені цим договором».
Укладений між сторонами Договір містить усі істотні умови, які необхідні для укладення такого виду договору, умови надання коштів на утримання дитини, їх розмір, що відповідає інтересам дитини та є обов`язковими для сторін договору. Цей Договір укладений у письмовій формі і нотаріально посвідчений.
Пунктом 12 Договору передбачено, що кожна сторона зобов`язується виконувати обов`язки, покладені на неї цим договором та сприяти другій стороні у виконанні її обов`язків.
У відповідності до п. 13, п. 14 Договору сторона, що порушила зобов`язання за цим договором, повинна усунути ці порушення. Усі спори, що виникають в процесі виконання цього договору, та розбіжності в тлумаченні окремих положень цього договору, вирішуються сторонами шляхом переговорів, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку відповідно до чинного законодавства України.
Відмовляючи в задоволенні позову в частині розірвання між батьками договору про стягнення аліментів на утримання дитини, суд першої інстанції зазначив, що саме по собі невиконання стороною умов Договору про яку зазначає позивачка, не є достатньою підставою згідно ст. 651 ЦК України для розірвання договору судом. Позивачкою не доведено факту того, що всі випадки, які вона як сторона могла використати для отримання результату договору, вичерпані, тобто не доведено факт значного позбавлення позивачки внаслідок понесеної шкоди того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Також, суд першої інстанції вказав, що згідно ч. 2 ст. 189 СК України прямо передбачено право позивачки звернутися до відповідних органів із заявою про стягнення аліментів на підставі виконавчого напису нотаріуса у примусовому порядку, у разі невиконання відповідачем свого зобов`язання за договором про стягнення аліментів. 
Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Нормами сімейного законодавства встановлюється порядок укладення договору про сплату аліментів на дитину та зазначаються правові наслідки у разі невиконання такого договору.
Частиною 1 ст. 189 СК України передбачено, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.
Укладений між сторонами Договір про сплату аліментів на утримання дитини від 02 грудня 2013 року містить усі істотні умови, які необхідні для укладення такого виду договору, умови надання коштів на утримання дитини, їх розмір, що відповідає інтересам дитини та є обов`язковими для сторін договору. Цей Договір укладений у письмовій формі і нотаріально посвідчений.
Відповідно до положень статей 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
У відповідності до п. 13, п. 14 Договору сторона, що порушила зобов`язання за цим договором, повинна усунути ці порушення. Усі спори, що виникають в процесі виконання цього договору, та розбіжності в тлумаченні окремих положень цього договору, вирішуються сторонами шляхом переговорів, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку відповідно до чинного законодавства України.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Стороні, що вимагає зміни або припинення спірного договору про сплату аліментів, при неотриманні згоди іншої сторони надано право звернутися до суду з позовом про зміну або розірвання договору.
Істотність порушення визначається за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. Одним з критеріїв істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. Водночас, йдеться й про випадки, коли одна із сторін не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначених приписів закону має співвідношення шкоди з тим, на що могла очікувати від виконання договору сторона (постанова Верховного Суду від 18 лютого 2020 року у справі № 902/364/19).
У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинно вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення, зокрема того, чи є істотною різниця між тим, на що мала право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що у дійсності вона змогла отримати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18).
Суд першої інстанції прийшов до не правильного висновку, вказуючи, що позивачкою не доведено факт того, що всі випадки, які вона як сторона могла використати для отримання результату договору, вичерпані, тобто не доведено факт значного позбавлення позивачки внаслідок понесеної шкоди того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 покликалася на порушення відповідачем умов укладеного між ними договору про сплату аліментів на утримання дитини, вказуючи, що відповідачем починаючи з травня 2022 року не сплачуються аліменти на утримання спільної доньки, ні в установлені договором строки, ні в установленому договором розмірі.
Колегія суддів вважає, що систематичне не виконання відповідачем умов Договору про сплату аліментів, що призвело до утворення заборгованості по сплаті аліментів згідно умов Договору про сплату за період з травня 2022 року по вересень 2024 року у розмірі 43500,00 грн, є порушенням.
Позивачка беззаперечно наділена правом звернутися до відповідних органів із заявою про стягнення аліментів на підставі виконавчого напису нотаріуса у примусовому порядку у разі невиконання відповідачем свого зобов`язання за договором про стягнення аліментів, однак встановлений частиною другою статті 189 СК України порядок стягнення аліментів за виконавчим написом нотаріуса не може бути перешкодою для звернення за захистом порушених прав до суду. Окрім того, законодавець передбачив додаткову можливість спрощеного стягнення аліментів за виконавчим написом нотаріуса саме в інтересах дітей з метою спрощення процедурних питань, але в жодному разі цим правом не обмежив право на судовий захист.
Вказане узгоджується з правової позицією викладеною у постанові КЦС ВС від 27.11.2019 при розгляді справи N 456/1836/16-ц.
Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні позову в частині розірвання договору. За таких обставин колегія суддів вважає, що згідно ст. 376 ЦПК України оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 березня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про розірвання договору між батьками про сплату аліментів на утримання дитини - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Розірвати договір між батьками про сплату аліментів на утримання дитини від 02 грудня 2013 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бовбалан Н. Р. та зареєстрований у реєстрі за № 10111.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана 

К.П. Приходько