Справа № 202/9919/25
Провадження № 2/202/1217/2026

РІШЕННЯ
Іменем України

16 січня 2026 року Індустріальний районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого - судді Мачуського О.М.,
секретаря судового засідання – Карасьової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання,-
ВСТАНОВИВ:

13 жовтня 2025 року представник ОСОБА_1 – адвокат Домарацька М.С. звернулась до Індустріального районного суду міста Дніпра з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління служби у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 21 квітня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений шлюб. В шлюбі у них народилося двоє синів ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла, і діти залишилися проживати з відповідачем та його матір`ю, яка померла наприкінці 2021 року. З початку повномасштабного вторгнення РФ на території України, відповідач відправив дітей зі своєю сестрою за кордон в Німеччину. В листопаді 2023 року бабуся ОСОБА_5 забрала дітей з Німечинни і до цього часу вони проживають з нею і перебувають на її утриманні.
Позивач навчається на денному відділені з 01.09.2024 року в Фаховому коледжі зварювання та електроніки ім. Є.О.Патона за навчання в ньому сплачує бабуся. Батько нашим вихованням з братом не займається, жодної матеріальної допомоги нам не надає, ігноруючи своїми батьківськими обов`язками хоча зобов`язаний нас утримувати. Крім того, в нього знаходиться картка на яку надходять грошові кошти позивачу та його брату по втраті годувальника (матері), й відповідач ні бабусі, ні дітям кошти не віддає.
Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подачі позову і до закінчення мого навчання, але не більше ніж до досягнення мною двадцяти трирічного віку.
Ухвалою судді Індустріального районного суду міста Дніпра від 10 листопада 2025 року залишено без руху і надано позивачу строк для усунення недоліків, який не перевищує десяти днів з дня отримання копії ухвали.
Представник ОСОБА_1 – адвокат Домарацька М.С. подала до суду уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання.
Ухвалою судді Індустріального районного суду міста Дніпра Мачуського О.М. від 17 листопада 2025 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження.
Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, до суду не подавались.
Правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України, щодо подачі відзиву на позовну заяву, відповідач не скористався. 
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, натомість представник позивача – адвокат Домарацька М.С. подала заяву в якій просить проводити розгляд справи без участі сторони позивача, та підтримує позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, згідно з вимогами ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.
Представник третьої особи - Органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступник підстав.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 16 січня 2008 року Амур-Нижньодніпровського відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області.
Мати позивача – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 18 жовтня 2023 року Амур-Нижньодніпровського районного у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. 
Відповідно до Довідки № 687 від 09.05.2025 року, виданої заступником директора з виховної роботи Фаховому коледжі зварювання та електроніки ім. Є.О.Патона,ОСОБА_1 дійсно навчається на денному відділенні з 1 вересня 2024 року, наказ № 161»У» від 19.08.2024 року, термін випуску 30.06.2018 року. Навчається на першому курсі на контрактній основі. 
Повнолітній ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з бабусею ОСОБА_5 , перебуває на її утриманні. ОСОБА_5 укладено угоду з навчальним закладом про надання ОСОБА_1 платної освітньої послуги. Також ОСОБА_5 здійснюється оплата за навчання ОСОБА_1 в коледжі, що підтверджується наданими суду платіжними інструкціями.
Дані обставини, в ході розгляду справи відповідачем не оспорювались. 
Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з необхідністю отримання позивачем, як повнолітнім сином відповідача, який продовжує навчання, матеріальної допомоги (аліментів), та ненаданням такої допомоги відповідачем у добровільному порядку.
Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199-201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Положенням статті 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Як роз`яснено в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина.
В роз`ясненнях, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
У своїй постанові від 29 січня 2018 року по справі №622/373/16-ц Верховний Суд роз`яснив, що, на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199-201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Відповідно до вищевказаних правових норм, виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору.
Статтею 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Отже, вирішуючи питання, чи потребує повнолітній ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матеріальної допомоги в зв`язку з навчанням, враховуючи форму (денна) та умови (контактна основа) здобуття освіти, а також відсутність джерела доходів, суд доходить висновку про те, що ОСОБА_1 у зв`язку з навчанням, потребує матеріальної допомоги.
Надані позивачем докази суд визнає належними та допустимими, достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують відсутність добровільного надання відповідачем допомоги доньці, яка продовжує навчання. При цьому, відповідачем не подано жодного доказу на спростування доводів позивача щодо ненадання ним допомоги на утримання сина. 
Враховуючи наведене, а також відсутність даних незадовільного стану здоров`я чи матеріального стану відповідача, суд доходить висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу позивачу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, та зобов`язаний сплачувати аліменти на його утримання. 
З урахуванням викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності та враховуючи, що повнолітній син відповідача – ОСОБА_1 продовжує навчання, знаходиться на утриманні бабусі, та потребує матеріальної допомоги, беручи до уваги потреби особи даного віку та потреби по навчанню, суд доходить висновку про задоволення позовних в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на його утримання, в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), починаючи стягнення з 13 жовтня 2025 року (дня пред`явлення позову) та до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_1 двадцяти трьох років.
Суд вважає, що саме такий розмір аліментів, спрямований на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, відповідає вимогам розумності та є співмірним витратам, в зв`язку з навчанням.
Проте, суд звертає увагу, що посилання представника позивача в частині необхідності стягнення аліментів «не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб», не передбачено нормами 
Крім того, в постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 164/299/21 вказано на відсутність відсутності необхідності для встановлення мінімального розміру аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина - 50 % прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України, з огляду на те, що розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина встановлюється з урахуванням їх потреби у матеріальній допомозі та можливості надання утримання другим з батьків (стаття 198, частина друга статті 200 СК України).
Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, підлягають частковому задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів.
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 гривень.
Керуючись п.п. 15, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", ст.ст. 182, 191, 199, 200 СК України, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 263-265, 273, 280-282, 354, 430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 , аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з 13 жовтня 2025 року до закінчення ОСОБА_1 навчання, але не довше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.
У задоволенні іншої частини вимог позовної заяви – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 

Суддя          О.М. Мачуський