ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 грудня 2025 року	Львів	Справа № 460/10243/24 пров. № А/857/14015/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Гуляка В.В., Матковської З.М.,
розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року (судді Дорошенко Н.О., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Рівне) у справі №460/10243/24 за позовом ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) в Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанов,-
ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Відділу державного нагляду (контролю) в Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті в якому просить: визнати протиправними та скасувати постанови відповідача від 27.08.2024:№000060 про накладення адміністративного стягнення;№064629 про застосування адміністративно-господарського штрафу;№064630 про застосування адміністративно-господарського штрафу.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року задоволено позов повністю. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням Державна служба України з безпеки на транспорті подала апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції вважає законним та просить залишити його без змін.
Згідно статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 22.07.2024 о 10:20 год. на автомобільній дорозі Н-25 Городище – Рівне – Старокостянтинів був зупинений транспортний засіб марки «DAF» модель «FT CF 85» з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 з причепом марки «MEIERLING» з державним реєстраційним номером НОМЕР_2 , які згідно зі свідоцтвами про реєстрацію належать ОСОБА_1 . Вказаним транспортним засобом керував ОСОБА_1 .
В ході проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою відповідача було прийнято рішення про супроводження вказаного транспортного засобу від 22.07.2024 серії НОМЕР_3 до найближчого місця здійснення габаритно-вагового контролю, який розташований на а/д Н-25 Городище-Рівне-Старокостянтинів 137 км.
В ході супроводження вищевказаного транспортного засобу водій ОСОБА_1 змінив напрямок руху та заїхав на закриту приватну територію у с. Три Копці. 
Після виїзду з приватної території посадовою особою відповідача складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 22.07.2024 №АР036482, у якому зафіксовано порушення, а саме: ч. 3 ст. 132-1 КУпАП; ухилення від проходження габаритно-вагового контролю, а саме: під час супроводження транспортного засобу до пункту габаритно-вагового контролю водій самовільно змінив маршрут та розвантажив транспортний засіб до його зважування; ст. 34, 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» порушення режимів праці та відпочинку: 20.07.2024 безперервне керування понад 4 год. 30 хв.; відсутні тахокарти водія за 30.07.2024 та 30.06.2024 порушено вимоги наказів Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340, від 24.06.2010 №385, у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» ч. 1 абз. 8 порушення режимів праці та відпочинку водієм транспортного засобу, а саме: 20.07.2024 безперервне керування понад 4 год. 30 хв.; ч. 1 абз. 3 перевезення вантажу за відсутності на момент проведення перевірки документів, перелік який визначений ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: без щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку (тахокарт) водія за 07.07.2024 та 30.06.2024. Водій підписав акт із зазначенням: «Заїхав на заправку автомобіля».
На адресу позивача відповідачем надіслано повідомлення від 16.08.2024 №71273/37/24-24 про розгляд справи щодо порушення чинного законодавства у сфері автомобільного транспорту 27.08.2024 о 10:15 год.
За результатами розгляду справи про порушення чинного законодавства у сфері автомобільного транспорту, на підставі акта перевірки від 22.07.2024 №АР036482 в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) в Рівненській області винесено постанови: №064629 від 27.08.2024 про застосування адміністративно-господарського штрафу, якою до ОСОБА_1 за порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини першої статті 60 Законом України "Про автомобільний транспорт" (перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст. 48 цього Закону) застосовано штраф у сумі 17000,00 грн; №064630 від 27.08.2024 про застосування адміністративно-господарського штрафу, якою до ОСОБА_1 за порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абзацом 8 частини першої статті 60 Законом України "Про автомобільний транспорт" (порушення режимів праці та відпочинку водієм транспортного засобу 20.07.2024) застосовано штраф у сумі 340,00 грн.
Відповідачем на адресу позивача надіслано повідомлення від 16.08.2024 №71273/37/24-24 про розгляд справи про адміністративне правопорушення 27.08.2024 о 10:15 год.
За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) в Рівненській області винесено постанову №000060 від 27.08.2024 про накладення адміністративного стягнення, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 132-1 КУпАП, та накладено на нього штраф в розмірі 51000,00 грн.
Постанови від 27.08.2024 №064629, №064630 про застосування адміністративно-господарського штрафу та від 27.08.2024 №000060 про накладення адміністративного стягнення надіслані позивачу засобами поштового зв`язку 27.09.2024.
Позивач вважаючи означені постанови органу Укртрансбезпеки протиправними, звернувся до суду з позовом.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулюється Законом України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 №2344-III (далі – Закон №2344-III).
Згідно пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (далі - Положення №103), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра з відновлення України - Міністра розвитку громад, територій та інфраструктури (далі - Міністр) і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Відповідно до частини четвертої статті 6 Закону №2344-III та підпунктом 1 пункту 4 Положення №103 встановлено, що реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.
Згідно підпункту 3 пункту 4 Положення №103 до завдань Укртрансбезпеки належить, зокрема, здійснення відповідно до законодавства державного нагляду (контролю) з питань безпеки на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті та ведення дорожнього господарства.
Пунктом 8 Положення №103 передбачено, що Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Статтею 6 Закону №2344-III визначено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України. Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується. Під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, мають право, зокрема, використовувати спеціальне обладнання, призначене для перевірки дотримання водіями норм режиму праці та відпочинку; супроводжувати транспортний засіб, що має ознаки порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, до найближчого місця зважування (на відстань не більше 50 кілометрів) для здійснення габаритно-вагового контролю, а також забороняти подальший рух такого транспортного засобу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України; здійснювати габаритно-ваговий контроль транспортних засобів; використовувати стаціонарні або пересувні пункти габаритно-вагового контролю; використовувати засоби фото- і відеофіксації процесу перевірки, у тому числі в автоматичному режимі; у разі виявлення порушень законодавства щодо габаритно-вагового контролю під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) копіювати, сканувати документи, які пред`являють водії транспортних засобів під час проведення такої перевірки, та використовувати їх як доказ під час розгляду справ про порушення законодавства. Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) та порядок здійснення габаритно-вагового контролю визначаються Кабінетом Міністрів України.
Процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт, визначає Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі – Порядок №1567).
Відповідно до пункту 4 Порядку №1567 встановлено, що рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.
Згідно пункту 12 Порядку №1567 рейдова перевірка (перевірка на дорозі) здійснюється на підставі щотижневого графіка.
Відповідно до п. 13 Порядку №1567 графік проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) складається та затверджується керівником або заступником керівника Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.
Пунктом 14 Порядку №1567 врегульовано, що рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Згідно пункту 15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно, зокрема: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
Відповідно до частини дев`ятнадцятої статті 6 Закону №2344-III під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, мають право супроводжувати транспортний засіб, що має ознаки порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, до найближчого місця зважування (на відстань не більше 50 кілометрів) для здійснення габаритно-вагового контролю, а також забороняти подальший рух такого транспортного засобу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що власником автомобіля марки «DAF» (д.р.н. НОМЕР_1 ) та причепа марки «MEIERLING» (д.р.н. НОМЕР_2 ) є ОСОБА_1 .. В ході проведення посадовою особою відповідача рейдової перевірки 22.07.2024 на автомобільній дорозі Н-25 Городище – Рівне – Старокостянтинів (близько 10:20 год.) за кермом вказаного транспортного засобу був ОСОБА_1 .
Як зазначає відповідач, транспортний засіб мав явні ознаки перевантаження (просідання вузлів підвіски транспортного засобу), тому інспектором було прийнято рішення про супроводження транспортного засобу до найближчого місця зважування для здійснення габаритно-вагового контролю.
Суд враховує, що процедуру супроводження автомобільного транспортного засобу (далі - транспортний засіб), що має ознаки порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, до найближчого місця зважування (на відстань не більше 50 кілометрів) для здійснення габаритно-вагового контролю з використанням спеціалізованих автомобілів, а також заборони подальшого руху такого транспортного засобу посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадова особа) під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі), визначає Порядок супроводження автомобільного транспортного засобу, що має ознаки порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, до найближчого місця зважування для здійснення габаритно-вагового контролю, а також заборони подальшого руху такого автомобільного транспортного засобу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.05.2023 № 513 (далі – Порядок №513).
Згідно пункту 3 Порядку №513 рішення про супроводження транспортного засобу - обов`язкова для виконання водієм письмова вимога посадової особи щодо слідування транспортного засобу, що має ознаки порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, до найближчого місця зважування (на відстань не більше 50 кілометрів) для здійснення габаритно-вагового контролю.
Відповідно до п. 4 Порядку №513 ознаками порушення нормативів вагових або габаритних параметрів є: 1) завантаження транспортного засобу вище бортів кузова; 2) просідання вузлів підвіски транспортного засобу; 3) відсутність у водія транспортного засобу товарно-транспортної накладної чи відмова її пред`явити для перевірки.
Згідно з п. 5 Порядку №513 у разі виявлення ознак порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, визначених у пункті 4 цього Порядку, посадова особа приймає рішення про супроводження автомобільного транспортного засобу за формою згідно з додатком 1 до найближчого місця зважування (стаціонарного або пересувного пункту габаритно-вагового контролю).
Якщо на момент зупинки транспортного засобу найближче місце зважування у напрямку руху такого транспортного засобу не працює, транспортний засіб супроводжується до найближчого працюючого місця зважування на відстань не більше 50 кілометрів.
Відповідно до пункту 6 Порядку №513 посадова особа у разі візуального виявлення у транспортному потоці транспортного засобу, що має ознаки порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, визначені у підпунктах 1 і 2 пункту 4 цього Порядку, приймає рішення про зупинку такого транспортного засобу з дотриманням Правил дорожнього руху.
Згідно п. 8 Порядку №513 супроводження транспортного засобу здійснюється згідно з розділом 3 Правил дорожнього руху спеціалізованими автомобілями Укртрансбезпеки, які мають спеціальні кольорографічні схеми, розпізнавальні знаки і написи, а також обладнані спеціальними світловими і звуковими сигнальними пристроями.
Відповідач у відзиві стверджує, що інспектором було прийнято рішення про супроводження вказаного транспортного засобу до найближчого місця зважування для здійснення габаритно-вагового контролю. Проте, в процесі супроводження, водій ОСОБА_1 різко змінив напрямок руху та заїхав на закриту приватну територію у с. Три Копці, де здійснив часткове розвантаження. Після чого позивач виїхав з місця часткового розвантаження вже без ознак перевантаження. Таким чином, позивач ухилився від слідування до найближчого місця зважування. Саме ці обставини були підставою для прийняття спірної постанови від 27.08.2024 №000060 про накладення на позивача адміністративного стягнення відповідно до ч. 3 ст. 132-1 КУпАП.
Дослідивши рішення про супроводження автомобільного транспортного засобу від 22.07.2024 №60962/37/27-24, суд встановив, що підставою для його прийняття слугувала наявність ознак порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, а саме: просідання вузлів підвіски транспортного засобу марки «DAF» (д.р.н. НОМЕР_1 ). Час складання рішення о 10:20 год. 
Відеозапис з нагрудної камери посадової особи Укртрансбезпеки 0506 AW9952090 (а.с. 77) не підтверджує складання такого рішення в зазначений час, а також під час, чи після зупинки транспортного засобу марки «DAF» (д.р.н. НОМЕР_1 ) на автомобільній дорозі Н-25 Городище – Рівне – Старокостянтинів, що підтверджує складання такого рішення посадовою особою Укртрансбезпеки та отримання його копії позивачем 22.07.2024 об 11:24 після зупинки транспортного засобу марки «DAF» (д.р.н. НОМЕР_1 ) відразу після виїзду з приватної території в с. Три Копці.
Рішення про супроводження транспортного засобу, безумовно, є обов`язковим для виконання водіями транспортних засобів, що здійснюють перевезення вантажів на території України.
Зміст пункту 3 Порядку №513 передбачає обов`язковість для виконання водієм саме письмової форми такого рішення.
Оскільки після зупинки транспортного засобу марки «DAF» (д.р.н. НОМЕР_1 ) 22.07.2024 на автомобільній дорозі Н-25 Городище – Рівне – Старокостянтинів письмової форми рішення про супроводження такого транспортного засобу посадовою особою Укртрансбезпеки складено не було, то зміна водієм ОСОБА_1 напрямку руху та заїзд на закриту приватну територію у с. Три Копці не може вважатися ухиленням від прослідування до найближчого місця зважування для здійснення габаритно-вагового контролю.
Після складання рішення про супроводження такого транспортного засобу та підписання його позивачем подальше супроводження транспортного засобу до найближчого місця здійснення габаритно-вагового контролю у с. Нова Любомирка посадовою особою відповідача не здійснювалося з покликанням на те, що ОСОБА_1 ухилився від проходження габаритно-вагового контролю, про що зафіксовано в акті перевірки від 22.07.2024 №АР036482.
Пунктами 14 та 15 Порядку №513 передбачено, що посадова особа складає акт про блокування/розблокування автомобільного транспортного засобу згідно з додатком 2 шляхом установлення на колесо транспортного засобу блокуючого номерного пристрою (блокіратора) в таких випадках:1) відмови водія транспортного засобу, що має ознаки порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, виконати рішення про супроводження транспортного засобу;2) відмови водія транспортного засобу привести вагові або габаритні параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами в зоні габаритно-вагового контролю після встановлення порушення вагових або габаритних параметрів.
Розблокування транспортного засобу посадовою особою здійснюється в таких випадках:1) згоди водія на супроводження транспортного засобу, що має ознаки порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, до найближчого місця зважування (на відстань не більше 50 кілометрів);2) приведення вагових або габаритних параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами в зоні габаритно-вагового контролю.
В матеріалах судової справи відсутні докази складання 22.07.2024 посадовою особою відповідача акта про блокування/розблокування автомобільного транспортного засобу марки «DAF» (д.р.н. НОМЕР_1 ).
Згідно частини третьої статті 132-1 КУпАП ухилення або відмова від проходження габаритно-вагового контролю, а так само перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, розташування транспортних засобів на проїзній частині, вчинення правопорушень, передбачених частиною шостою статті 121 цього Кодексу, в зоні габаритно-вагового контролю - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до пункту 30 Порядку № 1567 за наявності в діях фізичної особи - автомобільного перевізника ознак адміністративного правопорушення притягнення правопорушника до відповідальності здійснюється в порядку, встановленому Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що 26.07.2024 старший державний інспектор Відділу державного нагляду (контролю) в Рівненській області звернувся до начальника Відділу державного нагляду (контролю) в Рівненській області із доповідною запискою (вих.№25991/37/18-24), якою повідомив про правопорушення, вчинене ОСОБА_1 22.07.2024 під час супроводження транспортного засобу марки «DAF» (д.р.н. НОМЕР_1 ) до найближчого місця здійснення габаритно-вагового контролю, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 132-1 КУпАП. Відповідачем на адресу позивача надіслано повідомлення від 16.08.2024 №71273/37/24-24 про розгляд справи про адміністративне правопорушення 27.08.2024 о 10:15 год.
За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) в Рівненській області винесено постанову №000060 від 27.08.2024 про застосування накладення адміністративного стягнення, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 132-1 КУпАП, та накладено на нього штраф в розмірі 51000,00 грн.
Стосовно постанови від 27.08.2024 №000060 про накладення на позивача адміністративного стягнення, суд зазначає наступне.
Одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принципи законності та обґрунтованості.
Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (зокрема, під час притягнення особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення в конкретній ситуації.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, враховуючи її правову природу та завдання, відповідач мав всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення та забезпечити особі можливість захисту.
Згідно частини першої статті 14-1 КУпАП до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у разі їх фіксації працюючими в автоматичному режимі спеціальними технічними засобами, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису притягаються власники (співвласники) транспортних засобів.
Відповідно до статті 229 КУпАП органи автомобільного транспорту та електротранспорту (тролейбус, трамвай) розглядають справи про адміністративні правопорушення, зв`язані з порушенням правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, правил користування автомобільним транспортом та електротранспортом (стаття 119, частина друга статті 122-2, частини друга, третя статті 132-1, стаття 132-2, частина п`ята статті 133, частини перша, друга, четверта, п`ята і сьома статті 133-1, стаття 133-2, частина друга статті 134, абзаци четвертий, шостий та восьмий статті 135).
Від імені органів автомобільного транспорту та електротранспорту розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право, зокрема, на автомобільному транспорті - посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті (частина друга статті 122-2, частини друга, третя статті 132-1, стаття 132-2, частини перша, друга, четверта, п`ята і сьома статті 133-1, стаття 133-2); керівник перевізника, який в установленому законодавством порядку надає транспортні послуги, його заступники та контролери (частина третя статті 119, частина п`ята статті 133, частина друга статті 134, абзаци четвертий, шостий та восьмий статті 135).
Згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до п. 25 ч. 2 ст. 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222 - 244-21, 244-24 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи цих органів. 
Згідно спірної постанови від 27.08.2024 №000060 посадовою особою позивача при розгляді справи про адміністративне правопорушення встановлено, що 22.07.2024 о 10 год. 20 хв. на а/д Н-25 Городище-Рівне-Старокостянтинів у с.Лісопіль, вул. Костопільська, 1, було зупинено транспортний засіб «DAF» р.н. НОМЕР_1 та встановлено ухилення або відмову від проходження габаритно-вагового контролю.
Однак, в матеріалах справи відсутній протокол про адміністративне правопорушення, вчинене ОСОБА_1 22.07.2024 на автомобільній дорозі Н-25 Городище-Рівне-Старокостянтинів.
Спірна постанова від 27.08.2024 №000060 не містить покликань на такий протокол, що свідчить про її прийняття без складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Статтею 254 КУпАП встановлено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1, статтею 132-2 цього Кодексу, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).
Відтак, протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 132-1 КУпАП, не складається лише у тому випадку, якщо таке правопорушення зафіксоване в автоматичному режимі.
Механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі визначено Порядком фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1174 від 27.12.2019 (далі - Порядок №1174).
Пунктом 2 Порядку №1174 передбачено, що автоматичний пункт фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті (далі - автоматичний пункт) - комплекс технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу в русі, визначених пунктом 12 цього Порядку, з одночасною його фотозйомкою, відеозаписом (за наявністю) та ідентифікацією за державним реєстраційним номером.
Інформаційно-телекомунікаційна система фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі (далі - інформаційно-телекомунікаційна система) - система комплексних взаємопов`язаних методів і засобів збирання, збереження, обробки та надання даних про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті та підсистем взаємодії з Єдиним державним реєстром транспортних засобів, Реєстром адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху та іншими інформаційними та інформаційно-телекомунікаційними системами МВС, Агентства відновлення, відповідних державних органів, національного оператора поштового зв`язку, а також з телекомунікаційними мережами операторів, провайдерів телекомунікацій.
Фіксація правопорушень в автоматичному режимі здійснюється на автоматичних пунктах, які облаштовані відповідно до вимог, визначених у додатку (пункт 7 Порядку №1174).
Згідно з пунктом 11 Порядку №1174 автоматичними пунктами фіксуються правопорушення, передбачені Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до пункту 12 Порядку №1174 автоматичний пункт може забезпечувати: вимірювання навантажень, що припадають на кожну вісь транспортного засобу; вимірювання загальної маси транспортного засобу; визначення кількості осей транспортного засобу та віднесення транспортного засобу до однієї із відповідних категорій; вимірювання міжосьових відстаней транспортного засобу; визначення кількості коліс (скатності) на осях транспортного засобу; вимірювання габаритів транспортного засобу; фіксацію та розпізнавання державних номерних знаків транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу); фіксацію фронтального зображення транспортного засобу; фіксацію загального вигляду транспортного засобу (вигляд збоку) в момент проїзду через автоматичний пункт (оглядова фотографія транспортного засобу, на якій відображені його контури та кількість осей); первинне оброблення зібраних даних та передачу інформації до інформаційно-телекомунікаційної системи за допомогою засобів захищених каналів зв`язку із використанням наскрізного шифрування; автентифікацію автоматичного пункту, контроль цілісності, авторства, доступності, а також неспростовності дій щодо інформації, що передається від автоматичного пункту до інформаційно-телекомунікаційної системи.
Згідно пунктів 14, 15 Порядку №1174 інформація від автоматичних пунктів передається до інформаційно-телекомунікаційної системи у вигляді метаданих.
Отже, відеофіксація рейдової перевірки з нагрудної камери посадової особи Укртрансбезпеки не є тотожним фіксації правопорушення в автоматичному режимі.
Таким чином, фіксація адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 132-1 КУпАП, не в автоматичному режимі має здійснюватись посадовою особою Укртрансбезпеки шляхом складання протоколу про адміністративне правопорушення відповідно до статті 254 КУпАП.
Складання протоколу у справі про адміністративне правопорушення це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та в силу положень статті 251 КУпАП є предметом оцінки в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Аналогічна правова позиція відображена Верховним Судом в постановах від 10.07.2020 у справі № 420/647/19 та від 31.05.2022 у справі №712/12148/16-а.
З метою нормативно-правового врегулювання питань здійснення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті проваджень у справах про адміністративні правопорушення, Міністерством інфраструктури України прийнято наказ від 27.09.2021 № 512, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01.10.2021 за № 1286/36908, пунктом 1 якого затверджено, зокрема, Інструкцію з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані не в автоматичному режимі (далі - Інструкція №512).
Згідно п. 2 розділу І Інструкції №512 уповноважені посадові особи складають протокол про адміністративне правопорушення (далі - протокол), форму якого наведено у додатку 1 до цієї Інструкції, у випадках порушень законодавства з питань безпеки на наземному транспорті, передбачених частинами першою, другою, четвертою, п`ятою і сьомою статті 133-1, статтями 133-2, 136, 141, 142 та статтею 164 - у частині, що стосується правопорушень у галузі господарської діяльності, пов`язаної з перевезенням пасажирів і вантажів, статтею 188-57 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП).
Розділу ІІ Інструкції №512 визначено, що до протоколу, за наявності, долучаються матеріали, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення (п. 8).
Складений протокол та, за наявності, долучені матеріали, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, протягом трьох робочих днів формуються уповноваженою посадовою особою у справу про адміністративне правопорушення (п. 9).
Справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами другою, третьою статті 132-1, статтею 132-2, частинами першою, другою, четвертою, п`ятою і сьомою статті 133-1 та статтею 133-2 КупАП, розглядаються керівником Державної служби України з безпеки на транспорті чи його заступником або керівником територіального органу Державної служби України з безпеки на транспорті чи його заступником відповідно до статті 229 КупАП (п. 11).
Судом першої інстанції було вірно встановлено, що в матеріалах справи відсутній протокол про адміністративне правопорушення, вчинене ОСОБА_1 22.07.2024 на автомобільній дорозі Н-25 Городище-Рівне-Старокостянтинів.  Отже, за змістом спірної постанови від 27.08.2024 №000060 єдиним доказом, на підставі якого відповідачем прийнято таку постанову, є рішення про супроводження автомобільного транспортного засобу від 22.07.2024, правомірність якого спростовано під час судового розгляду з підстав невідповідності інформації, зазначеній в ньому, а саме: його фактичне складання в іншому місці (с. Три Копці) та в інший час (об 11:24 год.), що підтверджено відеозаписом з нагрудної камери посадової особи Укртрансбезпеки 0506 AW9952090.
Покликань на інші докази, які б свідчили про ухилення позивача від проходження габаритно-вагового контролю та були досліджені відповідачем при розгляді справи про адміністративне правопорушення, спірна постанова не містить.
Зміна водієм транспортного засобу маршруту до складання посадовою особою Укртрансбезпеки письмового рішення про супроводження автомобільного транспортного засобу не може свідчити про його ухилення від проходження габаритно-вагового контролю та притягнення його до адміністративної відповідальності.
Відповідно до статті 280 КУпАП обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, згідно з якою орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Разом з тим, відповідач при розгляді справи про адміністративне правопорушення, за наслідками розгляду якої прийнято постанову від 27.08.2024 №000060, не з`ясував всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, чим переклав тягар доказування у суді відсутності порушень норм частини третьої статті 132-1 КУпАП на самого позивача, що суперечить принципу презумпції невинуватості, істотною ознакою якого є те, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні протиправного діяння.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення від 27.08.2024 №000060, оскільки вона прийнята відповідачем безпідставно, з порушенням вимог діючого законодавства щодо фіксації правопорушення та розгляду справи про адміністративне правопорушення. Адже прийнята без урахування усіх обставин, що мають значення для її прийняття.
Стосовно позовних вимог в частині визнання протиправною та скасування постанови відповідача від 27.08.2024 №064629, суд зазначає наступне.
Згідно постанови від 27.08.2024 №064629 про застосування адміністративно-господарського штрафу на суму 17000,00 грн ОСОБА_1 допущено порушення статті 48 Закону №2344-III, відповідальність за яке передбачене абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-III, а саме: перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 цього Закону.
Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно 48 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Відповідно до статті 1 Закону №2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах (стаття 33 Закону №2344-III).
Отже, суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, в тому числі за надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений ст. 39 та ст. 48 Закону №2344-III, є автомобільний перевізник, який здійснює за власний кошт перевезення вантажів.
Згідно пункту 15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.
Відповідно до пункту 21 Порядку № 1567 у разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що після зупинки транспортного засобу марки «DAF» (д.р.н. НОМЕР_1 ) на автомобільній дорозі Н-25 Городище-Рівне-Старокостянтинів (близько 10:20 год.) водієм на вимогу посадової особи Укртрансбезпеки було надано товарно-транспортну накладну від 22.07.2024 №4 (а.с. 18), за змістом якої автомобілем марки «DAF» (д.р.н. НОМЕР_1 ) та причепом марки «MEIERLING» (д.р.н. НОМЕР_2 ) здійснювалося перевезення піску масою 22 тонни; пункт навантаження с. Мала Любаша; пункт розвантаження м. Рівне; вантажовідправник ТОВ «Глобал Солюшн»; автомобільний перевізник, водій, замовник та вантажоодержувач - ОСОБА_1 .
На вимогу надати посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_1 повідомив, що такі документи може пред`явити за допомогою мобільного застосунку «Дія», що підтверджується відеозаписом з нагрудної камери посадової особи Укртрансбезпеки 0506 AW9952090.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 № 1453 особа, яка в установленому законодавством порядку отримала національне посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, виготовлені на бланку або в електронній формі, може використовувати електронне посвідчення водія, електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу у визначених законом випадках (абз. 1 п. 4).
Сформоване електронне посвідчення водія, електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу разом з унікальним електронним ідентифікатором відображаються через мобільний додаток Порталу Дія (Дія) (абз. 1 п. 8).
Електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу пред`являються особою замість та без додаткового пред`явлення національного посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виготовлених на бланку (абз. 4 п. 8). Отже, водієм було надано уповноваженому представнику відповідача всі необхідні документи, що передбачені ст. 48 Закону №2344-III.
Однак, на місці зупинки такого транспортного засобу о 10:20 год. акт перевірки складено не було.
Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 22.07.2024 №АР036482 складено посадовою особою відповідача після виїзду транспортного засобу марки «DAF» (д.р.н. НОМЕР_1 ) з приватної території в с. Три Копці, у якому зафіксовано порушення, а саме: під час супроводження транспортного засобу до пункту габаритно-вагового контролю водій самовільно змінив маршрут та розвантажив транспортний засіб до його зважування; ст. 34, 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» порушення режимів праці та відпочинку: 20.07.2024 безперервне керування понад 4 год. 30 хв.; відсутні тахокарти водія за 30.07.2024 та 30.06.2024 порушено вимоги наказів Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340, від 24.06.2010 №385.
Як зазначено в акті, що водій надав посвідчення водія НОМЕР_4 з приміткою – «посвідчення в дії».
У відзиві на позовну заяву, відповідач, обґрунтовуючи правомірність прийняття постанови від 27.08.2024 №064629, стверджує, що під час проведення перевірки було виявлено порушення позивачем ст. 48 Закону №2344-III, а саме: перевезення вантажу за відсутності щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку (тахокарти) водія за 30.06.2024, 07.07.2024, а також 20.07.2024 безперервне керування транспортного засобу водієм понад 4 год. 30 хв.
Відтак, підставою для притягнення позивача до відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбаченої абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-III, слугувало виключно ненадання ОСОБА_1 для перевірки реєстраційних листків режимів праці та відпочинку (тахокарт) за 07.07.2024 та 30.06.2024.
Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010 (далі - Інструкція № 385).
Згідно п. 1.4 Інструкції № 385 контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв; тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.
Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 385 транспортні засоби, призначені для перевезення небезпечних вантажів, обладнують тахографами з урахуванням положень пунктів 2.1 - 2.3 цього розділу та відповідно до законодавства щодо встановлення вимог до конструкцій таких транспортних засобів.
Згідно п. 3.3 Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа- особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР (994_016), або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографау разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахограф аабо картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.
Норми Інструкції № 385 поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі) (п.1.3. Інструкції), без поділу на міжнародні та внутрішні перевезення.
Згідно п. «а» ч. 1 ст. 10 Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті (ратифікована Україною у 2008 році) компетентні власті чи органи в кожній країні передбачають ведення індивідуальної контрольної книжки та визначають умови її видачі, її зміст і спосіб її заповнення водіями.
Відповідно до ч. 3 ст. 10 зазначеної Конвенції традиційні засоби контролю, зазначені в пунктах 1 та 2 цієї статті, якщо це потрібно для деяких категорій транспорту, заміняються або доповнюються, наскільки це можливо, сучасними засобами, такими, наприклад, як тахографи згідно з правилами установленими компетентними властями чи органами в кожній країні.
Згідно п. 6.1 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 за № 340 (далі – Положення №340), автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.
Тахограф - обладнання, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їх водіїв (п. 1.5 Положення №340).
Відповідно до п. 6.3 Положення №340 водій, що керує ТЗ (транспортним засобом), який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.
Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ) (п. 1.3 Положення №340).
Таким чином, водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, повинен мати при собі заповнені тахокарти, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом, а у разі керування транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, водій веде індивідуальну контрольну книжку водія.
Відтак, державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України. Такий контроль здійснюють уповноважені органи Уктрансбезпеки шляхом проведення перевірок, зокрема, рейдових. У зв`язку з цим автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти уповноваженим особам документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. До документів для здійснення внутрішніх перевезень обов`язковими є картка водія у випадку обладнання транспортного засобу тахографом або індивідуальна контрольна книжка водія, завдяки якій здійснюється державний контроль за додержанням водієм режиму праці та відпочинку у випадку відсутності тахографа. Уповноважені особи мають право перевіряти наявність вказаних документу під час здійснення як міжнародних, так і внутрішніх перевезеннях.
Отже, за приписами п. 3.3 Інструкції № 385, водій повинен був мати картку водія до цифрового тахографа.
Пунктами 1.1, 1.2 Положення № 340 передбачено, що це Положення розроблено відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, Регламенту (ЄС) № 561/2006 Європейського Парламенту та Ради від 15 березня 2006 року про гармонізацію відповідного соціального законодавства, що регулює відносини в галузі автомобільного транспорту та вносить зміни до Регламентів Ради (ЄЕС) № 3821/85 та (ЄС) № 2135/98 і скасовує Регламент Ради (ЄЕС) № 3820/85, Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Кодексу законів про працю України та Законів України "Про автомобільний транспорт". Це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку.
Згідно пункту 1.3 Положення № 340 вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ).
Пунктом 1.4 Положення № 340 визначено, що це Положення не поширюється на перевезення пасажирів чи/та вантажів, які здійснюються, зокрема, фізичними особами за власний рахунок для власних потреб без використання праці найманих водіїв.
Суд встановив, що зі змісту товарно-транспортної накладної від 22.07.2024 №4 автомобільний перевізник, водій, замовник та вантажоодержувач є ОСОБА_1 .
Позивач як фізична особа 22.07.2024 здійснював перевезення вантажу власним транспортним засобом за власний рахунок для власних потреб без використання праці найманих водіїв.
Ні при складанні акта перевірки від 22.07.2024 №АР036482, ні при розгляді справи про порушення позивачем чинного законодавства у сфері автомобільного транспорту посадовими особами Укртрансбезпеки не було надано належної уваги вищевказаним обставинам, які виключають поширення на позивача режимів праці та відпочинку при здійсненні перевезення вантажів для власних потреб, оскільки таке перевезення він здійснював без використання праці найманих водіїв. 
На місці здійснення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт водій повинен пред`явити ті документи, які від нього вимагаються (стаття 48 Закону № 2344-III). Під час такої перевірки можуть виникати ситуації, коли обсяг (перелік) наданих документів недостатній для встановлення всіх обставин, які мають значення для настання відповідальності. Але й адміністративно-господарський штраф (відповідно до  статті 60 Закону № 2344-III) накладається не на місці проведення перевірки. Для цього призначається розгляд справи, під час якого посадова особа територіального органу Укртрансбезпеки має з`ясувати, зокрема, особу порушника, адже видається очевидним, що автомобільний перевізник не може встановлюватися на основі самої лише інформації, яка зафіксована в акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.
Аналогічна правова позиція відображена Верховним Судом в постанові від 22.02.2023 у справі № 240/22448/20.
Верховний Суд у постанові від 07.12.2023 у справі № 620/18215/21 констатував, що положення статті 60 Закону №2344-III застосовуються виключно до автомобільного перевізника і не можуть бути застосовані до особи, яка не є учасником правовідносин, щодо яких компетентним органом проводиться перевірка дотримання законодавства про автомобільний транспорт (п. 50).
Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини та висновки Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем в ході судового розгляду справи не доведено наявності достатніх правових підстав для притягнення позивача до відповідальності за порушення абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-III, а відтак така постанова підлягає скасуванню. З аналогічних підстав підлягає скасуванню і постанова відповідача від 27.08.2024 №064630 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу на суму 340,00 грн за порушення ст. 34 Закону №2344-III, відповідальність за яке передбачена абз. 8 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-III (порушення режимів праці та відпочинку водіями транспортних засобів), а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи. Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті – залишити без задоволення.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року у справі №460/10243/24 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Ільчишин 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	З. М. Матковська  	
Повне судове рішення складено  16.12.25