ПОСТАНОВА 
Іменем України

15 січня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 393/8/25
провадження № 22-ц/4809/347/26 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Чельник О. І.,
за участі секретаря – Бойко В. В.,
учасники справи: 

позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Золотий колос-2012»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Вербицького Володимира Володимировича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , на рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 26 вересня 2025 року у складі судді Подліпенця Є. О. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог позовної заяви

В січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Золотий колос-2012» (далі – ТОВ «Золотий колос-2012») та просив стягнути на свою користь упущену вигоду у зв`язку з неможливістю використання земельних ділянок площею 3,43 га та 5,53 га з кадастровими номерами 3523486900:53:000:0002 та 3523486900:53:000:0002 за період з 2017 рік по 2021 рік у розмірі 917 069 грн 78 коп, а також судові витрати зі сплати судового збору а витрат на професійну правничу допомогу.
Позовна заява мотивована тим, що у власності ОСОБА_2 (знаходились земельні ділянки площею 3,43, кадастровий номер 3523486900:53:000:0002 та площею 5,53, га кадастровий номер 3523486900:53:000:0003. 
Рішенням Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 03.06.2021 у справі № 393/584/20, яке було залишене без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 08.11.2021 позов ОСОБА_2 задоволено. 
Зобов`язано ТОВ «Золотий колос-2012» усунути перешкоди у користуванні і розпорядженні вищевказаними земельними ділянками, шляхом повернення вказаних ділянок у користування і розпорядження ОСОБА_2 , якій вони належали на праві приватної власності, та скасовано державну реєстрацію прав про право оренди ТОВ «Золотий колос-2012» на земельні ділянки площею 3,43, кадастровий номер 3523486900:53:000:0002 та площею 5,53, га кадастровий номер 3523486900:53:000:0003 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 
Таким чином, внаслідок того, що рішенням Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 03.06.2021 встановлено фактичне безпідставне користування ТОВ «Золотий колос-2012» вказаними земельними ділянками з 20.04.2016 по 08.11.2021, внаслідок чого, ОСОБА_2 , як власник не могла використовувати їх за цільовим призначенням та отримувати доходи від такого використання, остання зазнала збитків у формі упущеної вигоди.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, правонаступником її прав і обов`язків став її син ОСОБА_1 , який звертався до відповідача з вимогою про сплату упущеної вигоди у розмірі 917 069,78 грн, проте останній відмовився задовольняти вимогу, а тому позивач звернувся до суду за захистом порушених прав.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 26 вересня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Золотий колос-2012» про стягнення збитків у формі упущеної вигоди відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що правонаступництво у ситуації зі спадкуванням за заповітом обмежене обсягом прав та обов`язків, що переходять від спадкодавця до спадкоємця та визначені в заповіті.
Згідно заповіту позивач є спадкоємцем земельної ділянки після смерті матері ОСОБА_2 , проте, заповіт не містить інші розпорядження, зокрема, про право на відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, а тому суд першої інстанції вважав, що до ОСОБА_1 не перейшло відповідне право.
Суд першої інстанції також звернув увагу на те, що вимог про відшкодування збитків у формі упущеної вигоди за життя ОСОБА_2 до відповідача не заявляла, хоча за життя у неї для цього було достатньо часу.
Зазначене суд першої інстанції вважав достатньою і самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Крім того, суд вважав, що позивач при зверненні до суду з даним позовом не надав доказів того, що він як власник земельних ділянок міг би отримати дохід у розмірі 917 069,78 грн при самостійному господарюванні на належних йому земельних ділянках за 2017-2021 роки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Вербицький В. В., який представляє інтереси ОСОБА_1 , просить скасувати рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 26 вересня 2025 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Суд першої інстанції неправильно застосував ст. ст. 1230 та 1231 ЦК України, безпідставно і необґрунтовано пов`язав можливість стягнення упущеної вигоди із включенням у заповіт такого розпорядження
Право на відшкодування упущеної вигоди спадкоємцем прямо передбачено ч. 1 ст. 1230 ЦК України і це право не входить до тих, що нерозривно пов`язані з особою спадкоємця, а законодавством не передбачено обов`язку вказувати у заповіті розпорядження щодо права на відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, оскільки це право набувається в силу природи самого заповіту. 
Суд першої інстанції неправильно застосував постанову Верховного Суду від 17.11.2020 у справі № 662/541/15-ц, адже вона свідчить якраз про спадкування недоговірного зобов`язання щодо відшкодування збитків, що Верховний Суд витлумачив як застосування принципу справедливості поруч із спадкуванням договірних зобов`язань. 
Незалежно від того, чи заявляла ОСОБА_2 вимоги про відшкодування збитків у формі упущеної вигоди за життя, таке право у неї залишалось і було успадковане позивачем.
Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ОСОБА_2 зверталась до відповідача з вимогами про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні земельними ділянками, про що свідчить рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 03 червня 2021 року у справі № 393/584/20, що свідчить про те, що вона бажала та намагалась повернути земельні ділянки у користування та отримувати з них реальні доходи.
Крім того, суд першої інстанції не застосував ст. 22 ЦК України та правову позицію Верховного Суду, що була викладена у постанові від 12 листопада 2019 року № 910/9278/18 щодо доведення упущеної вигоди, а відповідачем не було спростовано розрахунку упущеної вигоди і не вказано, що дійсні доходи, які ТОВ «Золотий колос-2012» отримав за час використання земельних ділянок є значно меншим, що свідчить про те, що статистичні дані Головного управління статистики у Кіровоградській області є достовірними і допустимим при розрахунку упущеної вигоди.

Короткий зміст вимог відзиву на апеляційну скаргу

Від ТОВ «Золотий колос-2012» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 26 вересня 2025 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розгляд справи у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача адвокат Вербицький В. В. підтримав доводи апеляційної скарги.
Відповідач в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі.
Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Оскільки ТОВ «Золотий колос-2012» про дату, час і місце розгляду справи повідомлене належним чином, суд вирішив розглядати справу без участі осіб, що не з`явились, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельних ділянок, площею 3,4299 га, кадастровий номер 3523486900:53:000:0002 та площею 5,5288 га, кадастровий номер 3523486900:53:000:0003, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Тарасівської сільської ради, Кропивницького району, Кіровоградської області.
20.04.2016 між ОСОБА_2 (спадкодавцем) та відповідачем ТОВ «Золотий колос-2012» було укладено два договори оренди землі площею 3,43 га, кадастровий номер 3523486900:53:000:0002 та площею 5,53 га кадастровий номер 3523486900:53:000:0003, які були зареєстровані 21.04.2016 приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Панчишиною С. С.
Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 29.05.2020 у справі № 393/62/18 позовні вимоги ОСОБА_2 до ТОВ «Золотий колос-2012» були задоволені та було визнано недійсними договори оренди землі, укладені 20.04.2016 між сторонами.
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 27.10.2020 рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 29.05.2020 було скасовано, а в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Рішенням Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 03.06.2021 у справі № 393/584/20, яке було залишене без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 08.11.2021 та набуло чинності, позов ОСОБА_2 до ТОВ «Золотий колос-2012» про усунення їй перешкод у користуванні і розпорядженні земельними ділянками площею 3,43, кадастровий номер 3523486900:53:000:0002 та площею 5,53, га кадастровий номер 3523486900:53:000:0003 - задоволено.
Зобов`язано ТОВ «Золотий колос-2012» усунути перешкоди у користуванні і розпорядженні вищевказаними земельними ділянками, шляхом повернення вказаних ділянок у користування і розпорядження ОСОБА_2 , якій вони належали на праві приватної власності. 
Скасовано державну реєстрацію прав про право оренди ТОВ «Золотий колос-2012» на земельні ділянки площею 3,43 га кадастровий номер 3523486900:53:000:0002 та площею 5,53 га кадастровий номер 3523486900:53:000:0003 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Відповідач виконав рішення суду та повернув вказані земельні ділянки ОСОБА_2 .

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорення. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).
У частині другій статті 22 ЦК України визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і що виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.
Як зазначено вище, збитки як правова категорія включають в себе й упущену (втрачену) вигоду (lucrum cessans), яка відрізняється від реальних збитків (damnum emergens) тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення. Тобто упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном.
Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: 1) протиправної поведінки особи (боржника); 2) збитків, заподіяних такою особою; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і збитками; 4) вини особи, яка заподіяла збитки, у тому числі встановлення заходів, вжитих кредитором для одержання такої вигоди. За відсутності одного із елементів складу цивільного правопорушення не настає відповідальності з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди (правові позиції, викладені у постанові Верховного Суду України від 04 липня 2011 року у справі № 3-64гс11 та постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2018 року у справі № 908/2261/17, від 31 липня 2019 року у справі № 910/15865/14 та від 30 вересня 2021 року у справі № 922/3928/20).
При цьому протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.
Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.
Тому звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на кредитора (позивача) обов`язок також довести, окрім наведеного, реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання.
Крім того, позивачу (кредитору) слід довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача (боржника) стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток (правові позиції, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18) та постановах Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 910/12204/17, від 16 червня 2021 року у справі № 910/14341/18).
Тобто вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 127/16524/16-ц (провадження № 61-22106св18)).
Також позивач (кредитор) повинен довести: факти вжиття ним певних заходів щодо одержання таких доходів. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягає відшкодуванню (подібні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2019 року у справі № 908/2486/18, від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/3669/19, від 16 червня 2021 року у справі № 910/14341/18).
Тлумачення змісту частини другої статті 22 ЦК України свідчить, що упущена вигода, будучи складовою поняття збитки, на відміну від реальних збитків, фактичну вартість яких можна виявити на основі оцінки прямих майнових втрат, завданих особі, пов`язана з тим реальним приростом, збільшенням її майнової сфери, якого можна було б очікувати за звичайних обставин, якби ці обставини не були порушені неправомірною поведінкою боржника.
У частині третій статті 623 ЦК України закріплено норму, яка регламентує ціни на товари, роботи, послуги тощо, які використовуються для обчислення збитків, зокрема, збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.
Відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди має свою специфіку, обумовлену низкою факторів, що зумовлено, зокрема, особливістю правової природи категорії збитків у вигляді упущеної вигоди, оскільки в момент вчинення правопорушення упущена вигода є лише можливою (майбутньою), а не наявною майновою втратою, а її розмір допустимо встановити лише приблизно, із деякими припущеннями, адже досить складним є визначення розміру тих втрат, які ще не сталися (не наступили фізично), позаяк невідомо, які чинники могли б мати вплив на прибуток.
Тож у з`ясуванні критеріїв, яким слід керуватися при визначені (обрахунку) розміру збитків у вигляді упущеної вигоди, суд зважає на сутність правової природи категорії упущена вигода, принципи на яких ґрунтується виконання зобов`язання з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, а також функції, які повинно виконувати відшкодування збитків.
Тому при визначенні (обчисленні) розміру упущеної вигоди першочергове значення має врахування критерію звичайних обставин (умов цивільного/господарського обороту), за яких кредитор мав достатні очікування на отримання відповідного доходу в разі належного виконання боржником своїх обов`язків.
При цьому звичайними обставинами (умовами цивільного/господарського обороту) фактично є типові (нормальні) обставини (умови) комерційного обігу (функціонування ринку), а не теоретично, потенційно можливі, особливо сприятливі ситуації, що мали місце під час неналежного виконання боржником своїх обов`язків.
Іншим критерієм, який необхідно враховувати при визначенні (розрахунку) розміру упущеної вигоди, є критерій розумності витрат. Сутнісний зміст цього критерію та необхідність урахування при розрахунку упущеної вигоди обумовлений принципами зобов`язального права та загальними засадами цивільного законодавства - керівними ідеями, з яких мають виходити усі без виключення учасники цивільних відносин.
Слід зазначити, що визначаючи розмір збитків у вигляді упущеної вигоди, необхідно також враховувати функцію, яку повинно виконувати відповідне відшкодування. Такою функцією передусім є компенсаційна функція, яка виходить з неприпустимості збагачення потерпілої сторони зобов`язання (кредитора) та визначає своїм завданням компенсацію кредитору дійсних негативних наслідків порушення його прав. Іншими словами відновлення майнового стану кредитора за рахунок боржника має здійснюватися із розрахунку еквівалентності, співмірності між собою відшкодування та збитків.
Відтак, при визначенні розміру збитків у вигляді упущеної вигоди слід керуватися такими критеріями її розрахунку (обчислення) як: 1) звичайні обставини (умови цивільного/господарського обороту); 2) розумні витрати; 3) компенсаційність відшкодування збитків.
Тому справедливе відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди за наявності доведеності протиправної поведінки заподіювача збитків та причинного зв`язку між збитками та протиправною поведінкою є одним із ефективних засобів захисту порушених прав кредитора, адже сама лише констатація у судовому рішення порушення прав кредитора (позивача) не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним.
Отже, завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ван де Гурк проти Нідерландів»).
Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (рішення Європейського суду з прав людини «Олюджіч проти Хорватії»). Принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Мала проти України», «Богатова проти України»).
Більш того, у визначення справедливого судового розгляду справи сторін не можна не враховувати загальні фактичні та юридичні обставини справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Станкевич проти Польщі»).
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справі «Де Куббер проти Бельгії» та у справі «Кастілло Альгар проти Іспанії» наголошується про те, що правосуддя має не тільки чинитися, також має бути видно, що воно чиниться. На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість. Якщо помилка національного суду щодо питань права або факту є настільки очевидною, що її можна кваліфікувати як «явну помилку» (тобто помилку, якої б не міг припуститися розумний суд) вона може порушити справедливість провадження.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Матеріалами справи підтверджується, що згідно копій свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 19.09.2023, зареєстрованих в реєстрі за № 76 та № 77, після смерті ОСОБА_2 , позивач є власником земельних ділянок, площею 3,4299 га, кадастровий номер 3523486900:53:000:0002 та площею 5,5288 га, кадастровий номер 3523486900:53:000:0003, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Тарасівської сільської ради, Кропивницького району, Кіровоградської області (а. с. 12-13).
Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 29.05.2020 у справі № 393/62/18 позовні вимоги ОСОБА_2 до ТОВ «Золотий колос-2012» були задоволені та було визнано недійсними договори оренди землі, укладені 20.04.2016 між сторонами.
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 27.10.2020 рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 29.05.2020 було скасовано та ухвалено нове, про відмову в задоволенні позовних вимог (а. с. 4-7).
Рішенням Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 03.06.2021 у справі № 393/584/20, яке було залишене без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 08.11.2021, позов ОСОБА_2 до ТОВ «Золотий колос-2012» про усунення їй перешкод у користуванні і розпорядженні земельними ділянками площею 3,43, кадастровий номер 3523486900:53:000:0002 та площею 5,53, га кадастровий номер 3523486900:53:000:0003 задоволено.
Зобов`язано ТОВ «Золотий колос-2012» усунути перешкоди у користуванні і розпорядженні вищевказаними земельними ділянками, шляхом повернення вказаних ділянок у користування і розпорядження ОСОБА_2 , якій вони належали на праві приватної власності.
Скасовано державну реєстрацію прав про право оренди ТОВ «Золотий колос-2012» на земельні ділянки площею 3,43 га кадастровий номер 3523486900:53:000:0002 та площею 5,53 га кадастровий номер 3523486900:53:000:0003 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а. с. 7-12).
Згідно акту від 02.09.2019, затвердженого заступником начальника управління агропромислового розвитку райдержадміністрації Білошистим О., який складено комісією в складі головного спеціаліста управління агропромислового розвитку Лазоренка В. В., землевпорядника ОСОБА_3 , представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 , про те, що було проведено обстеження земельної ділянки загальною площею 5,53 га кадастровий номер 3523486900:53:000:0003, яка знаходиться за межами с. Ольгівка, Новгородківського району, та земельної ділянки площею 3,43 га кадастровий номер 3523486900:53:000:0002 та встановлено, що на земельних ділянках посіяний соняшник (а. с. 136).
Згідно листа Головного управління статистики в Кіровоградській області №14-47/2345-22 від 09.12.2022 «Про надання інформації щодо середньої врожайності» управлінням було надано наявну статистичну інформацію щодо середньої врожайності сільськогосподарських культур по підприємствах Кіровоградської області та за районами, сформовану за результатами проведення державного статистичного спостереження «Площі, валові збори та урожайність сільськогосподарських культур» з додатком у формі таблиць, а саме: «Середня врожайність с/г культур по підприємствах Кіровоградської області (ц з 1 га зібраної площі) пшениця озима: на 01 грудня 2019 року - 45,5, 2020 рік — 37,0, 2021 рік - 49,9; соняшник: на 01 грудня 2019 року - 28,3, 2020 року — 17,5, 2021 року — 27,0; «Середня врожайність с/г культур по підприємствам за районами» (ц з 1 га зібраної площі) пшениця озима: на 01 грудня 2019 року - 41,5, 2020 рік — к (дані не оприлюднюються з метою забезпечення вимог ЗУ «Про державну статистику» щодо конфіденційності статистичної інформації), 2021 рік - 50,5; соняшник: на 01 грудня 2019 року - 29,4, 2020 рік — 14,1, 2021 рік — 26,9. 
Також вказано, що поширення статистичної інформації, на підставі якої можна визначити конфіденційну статистичну інформацію щодо конкретного респондента, забороняється, а тому ГУС у Кіровоградській області не має правових підстав надавати статистичну інформацію щодо середньої врожайності с/г культур по ТОВ «Золотий колос-2012», у зв`язку з чим управління звернулося до останнього щодо надання ним згоди на поширення первинних даних, зазначених у звітах за ф. №29-сг «Звіт про площі та валові збори с/г культур, плодів, ягід і винограду» на 01.12.2019 та за 2020-2021 роки про прийняте керівником ТОВ «Золотий колос-2012» рішення ОСОБА_5 буде повідомлено додатково (а. с. 135-136, 133).
Відповідно до листа Головного управління статистики в Кіровоградській області № 12-76/1656-23 від 21.09.2023 «Про надання інформації» надано наявну статистичну інформацію у формі таблиць, а саме: «Середня врожайність с/г культур по підприємствах Кіровоградської області» (ц з 1 га зібраної площі) Кіровоградська область: соняшник 2016 рік — 23,5, 2018 рік — 25,3; кукурудза 2017 рік - 40,2; Новгородківський район: соняшник 2016 рік — 23,2, 2018 рік — 23,9; кукурудза 2017 рік — 31,8; «Середня ціні (1) продукції сільського господарства, реалізованої підприємствами Кіровоградської області» (грн за т) Кіровоградська область: насіння соняшнику 2016 рік — 8461,8, 2018 рік — 8899,5, 2019 рік — 8176,0, 2020 рік — 10891,0, 2021 рік — 16721,7; Кіровоградський район: насіння соняшнику 2016 рік — 8797,7, 2018 рік —, 2019 рік —, 2020 рік —, 2021 рік —; Кропивницький район: насіння соняшнику 2016 рік —, 2018 рік — 9023,4, 2019 рік — 8280,4, 2020 рік — 11289,7, 2021 рік — 16746,0; Новгородківський район: насіння соняшнику 2016 рік —8788,3, 2018 рік — 9057,2, 2019 рік — 8437,2, 2020 рік — 10112,4, 2021 рік —; кукурудза на зерно: Кіровоградська область: 2017 рік — 3805,5; Кіровоградський район: 2017 рік — 4006,2; Кропивницький район: 2017 рік —; Новгородківський район: 2017 рік — 3719,3. Застереження: наведені ціни є первинною базою для розрахунків індексів цін і, відповідно до мети спостереження, не призначені для інших цілей, зокрема для оцінки тендерних пропозицій і визначення переможців під час проведення торгівлі згідно з процедурами, встановленими Законом України «Про публічні закупівлі» (а. с. 134).
Згідно розрахунку наданого стороною позивача, з використанням інформації, наданої Головним управлінням статистики у Кіровоградській області, де середня врожайність сільськогосподарських культур, таких як соняшнику і кукурудза з 1 га сільськогосподарських угідь Новгородківського району Кіровоградської області, складає:
- 2017 рік — кукурудза (ціна за 1 т — 3 719,3 грн; врожайність 3,18 т), розмір упущеної вигоди (ціна за 1т з 1га*площу) з земельної ділянки площею 3,34 га — 40 567,89 грн, з земельної ділянки площею 5,53 га — 65 405,38 га;
- 2018 рік — соняшник (ціна за 1 т — 9057,2 грн; врожайність 2,39 т), розмір упущеної вигоди (ціна за 1 т з 1 га*площу) з земельної ділянки площею 3,34 га — 74 248,21 грн, з земельної ділянки площею 5,53 га — 119 706,30 га;
- 2019 рік — соняшник (ціна за 1 т — 8437,2 грн; врожайність 2,83 т), розмір упущеної вигоди (ціна за 1 т з 1 га*площу) з земельної ділянки площею 3,34 га — 81 899,06 грн, з земельної ділянки площею 5,53 га — 132 041,34 га;
- 2020 рік — соняшник (ціна за 1 т — 10112,4 грн; врожайність 1,75 т), розмір упущеної вигоди (ціна за 1т з 1 га*площу) з земельної ділянки площею 3,34 га — 60 699,68 грн, з земельної ділянки площею 5,53 га — 97 862,75 га;
- 2021 рік — соняшник (ціна за 1 т — 10112,4 грн; врожайність 2,7 т), розмір упущеної вигоди (ціна за 1 т з 1 га*площу) з земельної ділянки площею 3,34 га — 93 650,94 грн, з земельної ділянки площею 5,53 га — 150 988,24 га.
Розмір упущеної вигоди позивача за неможливість використання земельних ділянок площею 3,43, кадастровий номер 3523486900:53:000:0002 та площею 5,53, га кадастровий номер 3523486900:53:000:0003 за період з 2017 по 2021 рік складає - 917 069,78 грн.
15.11.2023 позивач звертався до відповідача з вимогою про виплату упущеної вигоди у розмірі 917 069,78 грн, проте у листі-відповіді від 08.01.2024 відповідач відмовився задовольняти вимогу (а. с. 16-18, 20).
Аналізуючи викладене, суд звертає увагу, що відповідно до статті 22 ЦК України упущеною вигодою є доходи, які особа могла б реально отримати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Отже, для її відшкодування необхідним є доведення не лише формальної можливості отримання доходу, а й його реальності, обґрунтованості та визначеності розміру.
Як слідує з матеріалів справи, позивач обґрунтовує заявлений розмір упущеної вигоди виключно розрахунком, здійсненим на підставі узагальнених статистичних даних Головного управління статистики у Кіровоградській області щодо середньої врожайності сільськогосподарських культур та середніх цін їх реалізації по району та області. 
Водночас такі статистичні показники не є індивідуалізованими щодо конкретних земельних ділянок, не відображають фактичні умови їх використання, агротехнічний стан ґрунтів, сівозміну, погодні умови конкретних років, а також не підтверджують, що саме на цих земельних ділянках за звичайних умов цивільного обороту був би отриманий дохід у заявленому розмірі.
Крім того, наведений розрахунок не враховує обов`язкові витрати, пов`язані з виробництвом сільськогосподарської продукції, зокрема витрати на насіння, добрива, паливно-мастильні матеріали, обробіток ґрунту, збирання врожаю, транспортування та реалізацію продукції. 
Таким чином, розрахунок позивача фактично відображає умовний дохід, а не чистий дохід, який міг би бути отриманий, що суперечить правовій природі упущеної вигоди як саме неодержаного прибутку.
Матеріали справи також не містять доказів того, що спадкодавець або позивач у заявлений період здійснювали або мали реальну можливість здійснювати господарську діяльність із використанням спірних земельних ділянок, зокрема доказів наявності сільськогосподарської техніки, трудових ресурсів, укладених договорів на виконання агротехнічних робіт, придбання посівного матеріалу чи добрив, або інших підготовчих дій, які б свідчили про реальність отримання доходу.
Посилання апеляційної скарги на те, що відповідач не спростував наданий позивачем розрахунок, не може бути прийняте до уваги судом, оскільки відповідно до статей 12, 81 ЦПК України саме на позивача покладено обов`язок доведення розміру шкоди. Відсутність заперечень відповідача не замінює належних і допустимих доказів та не може слугувати підставою для задоволення позову.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що визначений позивачем розмір упущеної вигоди є розрахунковим, умовним та ґрунтується на припущеннях, а не на доведених фактичних даних, що виключає можливість його стягнення у судовому порядку, а тому в задоволенні позовних вимог необхідно було відмовити з підстав його недоведеності.
До схожих за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 703/3303/20 (провадження № 61-8163св22).
Суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у зв`язку з відсутністю у заповіті прямої вказівки на перехід до позивача права вимоги упущеної вигоди таке право не могло бути успадковане, з огляду на таке.
Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки спадкодавця, що належали йому на момент відкриття спадщини та не припинилися у зв`язку з його смертю.
Частиною першою статті 1230 ЦК України прямо передбачено, що до складу спадщини входить, зокрема, право на відшкодування збитків, завданих спадкодавцеві. При цьому норми глави 85 ЦК України не містять вимоги про необхідність спеціального застереження у заповіті щодо переходу такого права, а також не відносять право вимоги відшкодування збитків до прав, які не входять до складу спадщини відповідно до статті 1219 ЦК України.
Таким чином, право вимоги відшкодування шкоди у вигляді упущеної вигоди переходить до спадкоємця в силу закону та самої природи спадкування, а не внаслідок спеціального волевиявлення спадкодавця щодо кожного окремого майнового права.
Заповіт як односторонній правочин визначає коло спадкоємців та розподіл спадкового майна, однак відсутність у ньому прямої вказівки на конкретне майнове право не може тлумачитися як виключення такого права зі складу спадщини або як обмеження прав спадкоємця, якщо інше прямо не передбачено законом.
За таких обставин, суд вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, дійшовши помилкового висновку про те, що відсутність у заповіті положення щодо спадкування права вимоги упущеної вигоди унеможливлює його перехід до позивача.
Разом з тим, наведена помилка у правозастосуванні не призвела до ухвалення неправильного по суті рішення, оскільки, як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивачем не доведено наявність та розмір шкоди у вигляді упущеної вигоди, що є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права згідно пунктів 3 та 4 частини першої статті 376 ЦПК України є підставами для зміни рішення.
З огляду на те, що суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, проте, помилковими є мотиви відмови в задоволенні позову, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції зміні з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд 

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Вербицького Володимира Володимировича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 26 вересня 2025 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 20.01.2026.

Головуючий суддя     С. І. Мурашко 

Судді         О. Л. Карпенко

О. І. Чельник