Справа № 202/7276/23
Провадження № 2/202/27/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2026 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпра у складі:

головуючого судді - Бєсєди Г.В.
за участю секретаря - Міщенко М.С.
позивача - ОСОБА_1 
представника позивача - ОСОБА_2 
представника Головного управління 
Національної поліції в Донецької області – Казарян В.М. 
представника Донецької обласної прокуратури - Сущенка В.А. 
представника Державної казначейської служби – Паращенко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпра справу за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції України Донецької області, Краматорської окружної прокуратури, Донецької обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішеннями, діями та бездіяльністю органів досудового розслідування, прокуратури, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпра звернувся ОСОБА_3 з позовом до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції України Донецької області, Краматорської окружної прокуратури, Донецької обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішеннями, діями та бездіяльністю органів досудового розслідування, прокуратури.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_3 зазначив, що з 1.12.2019 року Краматорським РУП ГУНП у Донецькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12019050390004046, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.12. 2019 року за ч. 1 статті 125 УК України, а саме за фактом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_3 . 
Однак протягом кількох років службові особи Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області та представники Краматорської окружної прокуратури чинять незаконні дії та злочинну бездіяльність з метою непритягнення винуватої особи до кримінальної відповідальності.
Факт бездіяльності органу досудового розслідування було встановлено ухвалами слідчих суддів. 
Бездіяльністю посадових осіб йому було завдано моральної шкоди, яку він оцінює в 2 000 000 грн, та яка виразилась в душевних хвилюваннях через знаходження у скрутному матеріальному становищі, оскільки він був вимушений витрачати грошові кошти на послуги адвоката. Зазначене також суттєво порушило його нормальні життєві зв`язки через неможливість продовження активного громадського життя, унеможливило його звичайне спілкування з колегами та оточуючими людьми, підтримання з ними дружніх стосунків.
Вважає, що йому також спричинена матеріальна шкода в сумі 40 000 грн., яка складається з наданих послуг адвокатом у кримінальному провадженні. 
Просив стягнути на його користь за рахунок коштів Державного бюджету України моральну шкоду в сумі 2 000 000 грн та матеріальну шкоду в сумі 40 000 грн. 
Першим заступником керівника Донецької обласної прокуратури Макашовим Д. надано відзив на позов, в якому наголошувалось про відсутність доказів, які б підтверджували наявність заподіяної шкоди (матеріальної та моральної). Вважають, що ухвали слідчих суддів не створюють підстав для відшкодування, оскільки позивач реалізовував своє право на оскарження та факти постановлення слідчими суддями процесуальних ухвал не тягнуть безумовний наслідок цивільно-правового характеру і самі по собі не можуть бути доказами заподіяння шкоди. Обґрунтування позивачем розрахунку розміру моральної шкоди у сумі 2 000 000 грн. зводиться до особистої оцінки своїх душевних хвилювань, необхідності докладання зусиль для організації свого життя та відновлення попереднього стану, необхідності відвідування органів дізнання. Позивач є потерпілим у даному кримінальному провадженні, його свобода, честь, гідність, родинні зв`язки, права на працю та відпочинок ніяк не обмежуються органами дізнання чи прокуратурою. Позивачем не доведено фактів, наявністі прямого причинного зв`язку між діями/бездіяльністю та шкодою. 
Витрати на правничу допомогу, понесені у кримінальному провадженні, підлягають розподілу саме під час розгляду кримінального провадження. Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката, є такими, що понесені у зв`язку із реалізацією свої процесуальних прав при розгляді справи, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому законодавством, тому в цій частині вважав вимоги також необґрунтованими. 
Керівником Краматорської окружної прокуратури Глушком О. подано відзив на позов, в якому зазначено про необґрунтованість позовних вимог. Зазначав, що позивачем не надано суду жодних доказів, які б підтверджували наявність заподіяної шкоди, протиправність бездіяльності її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача. Надмірна тривалість досудового розслідування не є по суті бездіяльністю органу досудового розслідування, а лише свідчить про незгоду позивача зі строками досудового розслідування. Позивачем не доведено фактів, які б могли свідчати, що понесені ним втрати майнового характеру та моральної шкоди зумовлені діями прокуратури та органів поліції, тобто наявність прямого зв`язку між діями/бездіяльністю та шкодою. 
Представник Головного управління Національної поліції в Донецькій області Цешинська А.Р. у відзиві на позов заперечувала щодо задоволення позовних вимог, зазначала, що слідчий суддя в рамках розгляду скарг не уповноважений встановлювати та не встановлював незаконність, прийнятих під час досудового розслідування рішень. Ухвали слідчих суддів про задоволення скарг позивача на постанови посадових осіб органів досудового розслідування свідчать про реалізацію позивачем , передбаченого нормами КПК України, права на оскарження процесуальних рішень і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності. Сам факт скасування ухвалами слідчих суддів постанов про закриття кримінального провадження не свідчить про протиправність рішень органів досудового слідства та завдання моральної шкоди позивачу, не має наслідків цивільно-правового характеру, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені, та отже не є доказами спричинення моральної шкоди. 
Заява про відвід також є правом потерпілого, передбаченим ст. 56 КПК України, таке рішення свідчить про реалізацію права потерпілого. Отже, надані докази не є належними та достатніми для встановлення факту прийняття незаконних рішень та спричинення моральної шкоди. Наголошувала, що позивачем не надано доказів спричинення моральної шкоди в визначеному ним розмірі. Матеріали справи не містять рішення суду про визнання рішень, дій чи бездіяльності посадових осіб ГУНП в Донецькій області незаконними, відсутні докази підтвердження надмірної тривалості кримінального провадження, спричинення моральної шкоди, причинного зв`язку між незаконними рішеннями та шкодою. 
Щодо стягнення матеріальної шкоди зазначала, що витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги у кримінальному провадженні передбачені ст. 120 КПК України. Рішення про відшкодування процесуальних витрат приймається в рамках кримінального судочинства. Вважали такі вимоги також необґрунтованими та просили відмовити у їх задоволенні.
У судовому засіданні позивач та його представник підтримали обставини, викладені в позові та просили його задовольнити. 
Позивач ОСОБА_3 був допитаний як свідок у судовому засідання та під час надання пояснень свідчив про обставини, які відбулись 1.12.2019, спричинення йому тілесних ушкоджень, бездіяльність посадових осіб органу досудового розслідування та прокуратури, повідомляв про його душевні хвилювання, які викликані незаконною бездіяльністю та непритягнення винуватої особи до кримінальної відповідальності. 
Представник Донецької обласної прокуратури, представник Головного управління Національної поліції у Донецькій області, представник Державної казначейської служби України у судові засідання з`являлись та просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 
У судовому засідання були допитані як свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , донька та дружина позивача, які підтверджували факт нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_3 , а також його фізичний стан, душевні хвилювання після вчинення кримінального правопорушення, а також під час здійснення досудового розслідування. 
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська (постановлена в порядку ст. 259 ЦПК України) від 24 січня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2024 року призначено у справі судово-психологічну експертизу та на час проведення експертизи провадження у справі зупинено.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпра від 10 листопада 2025 року провадження у справі поновлено у зв`язку з проведенням експертизи та надходженням до суду справи. 
Суд, заслухавши доводи сторін, допитавши свідків, дослідивши докази у справі, доходить таких висновків. 
Судом встановлено, що Краматорським РУП ГУНП у Донецькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12019050390004046, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.12. 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 125 УК України.
Відомості внесені на підставі заяви ОСОБА_1 про те, що 01.12. 2019 приблизно о 11:00 по АДРЕСА_1 малознайомий ОСОБА_6 заподіяв йому тілесні ушкодження.
Згідно з витягу з Журналу обліку фактів звернення та доставлення до міського цілодобового травмпункту КНП «Міська лікарня № 3» Краматорської міської ради ОСОБА_3 отримав забої м`яких тканин обличчя, забійні рани обличчя, та зазначено про необхідність звернутись до лікаря-ортопеда-травматолога за місцем мешкання з метою подальшого амбулаторного лікування. 
Постановою дізнавача СД Краматорського РУП ГУНП у Донецькій області Нечипоренко О.О. від 15.03. 2021 кримінальне провадження N? 12019050390004046 закрито.
Ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 30.08.2021 р. скасовано постанову дізнавача СД Краматорського РУП ГУНП у Донецькій області Нечпіпоренко О.О. від 15.03.2021 для закриття кримінального провадження. Слідчим суддею зазначено, що досудове розслідування проведено неповно, дізнавач під час досудового розслідування кримінального провадження здійснив поверхневий підхід до оцінки та збирання доказів, не провів достатній та необхідний обсяг слідчих дій. 
Ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 21.10. 2021 р. задоволено заяву про відвід дізнавача СД Краматорського РУП ГУНП у Донецькій області Нечипоренко О.О. Слідчим суддею встановлено, що згідно матеріалів кримінального провадження, після скасування постанови про закриття кримінального провадження, дізнавачем жодних слідчих дій, не проведено. 
Постановою начальника СД Краматорського РУП ГУНП у Донецькій області Козачок А.Г. від 07.04. 2022 кримінальне провадження N? 12019050390004046 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 УПК України, у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 УК України.
Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 10.03.2023 р. скасовано постанову начальника СД Краматорського РУП ГУНП у Донецькій області Козачок О.Г. від 07.04.2022 про закриття кримінального провадження. Слідчий суддя прийшов до висновку, що дізнавач під час досудового розслідування кримінального провадження здійснив поверхневий підхід до оцінки та збирання доказів, не провівши необхідний та достатній обсяг слідчих дій. 
Також судом встановлено, що представник ОСОБА_3 – адвокат Проніна А.І. неодноразово зверталась як до дізнавача, так і прокурора із заявами в порядку ст. 220 КПК України. 
Наразі досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12019050390004046, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.12. 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 статті 125 УК України триває, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 14.01.2026. 
Згідно висновку експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи № 3367-24 від 17.10.2025 надмірна тривалість здійснення досудового розслідування в кримінальному провадженні N? 12019050390004046, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.12. 2019, є психотравмувальною для ОСОБА_1 . Внаслідок психотравмувальної дії вказаної ситуації, особи ОСОБА_1 спричинені страждання (на моральному рівні). Внаслідок надмірної тривалості досудового розслідування у кримінального провадження N? 12019050390004046, внесеного до Єдиного регістру досудових розслідувань 01.12.2019 ОСОБА_1 спричинені моральні страждання (моральна шкода). Встановити можливий розмір грошової компенсації за завдані йому страждання під час проведення дослідження не є можливим. 
У висновку експерта зазначено, що за результатами психологічного аналізу даних документальних матеріалів, аналізу психологічної інформації, яку повідомив підекспертний, та за результатами експериментально-психологічного дослідження визначається, що мають місце наступні психологічні фактори, що передбачені чинним законодавством з питань відшкодування моральної шкоди:
- незаконні рішення, неефективне розслідування та тривала бездіяльність посадових осіб ГУНП у Донецькій області та Краматорської окружної прокуратури, Донецької окружної прокуратури при розслідуванні кримінального провадження N? 12019050390004046 від 01.12. 2019 року призвело до стійких, тривалих змін у системі цінностей, ієрархії мотиваційної сфери, в основних складових структури особистості підекспертного (індивідуально-психологічних особливостей, емоційної сфери, системи значимих відносин), зумовило порушення в основних сферах життєдіяльності підекспертного, що протягом тривалого часу унеможливлює його повноцінне соціальне функціонування як особистості. Констатуються суттєвий психотравмувальний вплив ситуації, значний ступінь ураження особистості ОСОБА_1 ;
- указане значно ускладнило для підекспертного можливості задоволення актуальних та значимих для нього потреб (в оптимальній життєдіяльності, системи стійких значимих відносин, поведінкових стереотипів, патернів, ієрархії звичних видів діяльності);
- наслідки психотрамуючих подій та штучне обмеження реалізації актуальних та значущих потреб зумовило в підекспертного виникнення психологічно складних (на моральному рівні), інтенсивних, стійких та тривалих негативних переживань (моральних страждань);
- необхідність подолання зазначених перешкод вимагає від ОСОБА_3 надлишкових зусиль для їх усунення, що спричинило та спричиняє до цього часу перенапругу його особистісних та психофізіологічних ресурсів, викликало та викликає у нього стан сталого психічного дискомфорту;
- внаслідок довготривалого та неефективного досудового розслідування, бездіяльності посадових осіб ГУНП у Донецькій області та Краматорської окружної прокуратури, Донецької окружної прокуратури при розслідуванні кримінального провадження N? 12019050390004046 від 01.12. 2019 року значно погіршився зміст та стан соціального функціонування ОСОБА_1 як особистості, відбулися негативні зміни у змісті та якості його життя.
Сукупність зазначених факторів суттєво вражає особистість ОСОБА_3 і є психологічною підставою для правового вирішення питання про заподіяння моральної шкоди.
Оскільки на момент дослідження суд не надав правової оцінки діям посадових осіб ГУНП у Донецькій області та Краматорської окружної прокуратури, Донецької окружної прокуратури під час розслідування кримінального провадження № 12019050390004046 від 01.12. 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, встановити коефіцієнти ступеня ініціативи та ступеня компенсації презюмованої шкоди не надається можливим. У зв`язку з чим експерт не може встановити орієнтовний розмір компенсації за спричинені страждання. 
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб,який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року в справі № 925/642/19 зазначено, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Загальні підстави покладення обов`язку відшкодувати завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України.
Положеннями статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.
Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення обов`язку відшкодувати завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2022 року в справі № 686/5244/21 (провадження № 61-14316 св 21) зазначено, що правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. За змістом статей 1173, 1174 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини. Водночас, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями.
Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги.
Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.
Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями.
Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.
Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatis mutandis $ 67 рішення Європейського суду з прав людини від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення Європейського суду з прав людини від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави.
Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.
У постанові від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.
Питання щодо відшкодування шкоди, завданої особі надмірною тривалістю досудового розслідування кримінального провадження, були досліджені у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 362/15/16 (провадження № 61-5805св20), від 21 липня 2021 року в справі № 646/7015/19 (провадження № 61-1452св21), від 01 грудня 2021 року в справі № 308/14232/18 (провадження № 61-10961св20), від 23 лютого 2022 року в справі № 646/5368/19 (провадження № 61-15330св21).
У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (рішення від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine), заява № 29979/04; рішення від 22 листопада 2005 року у справі «Антоненков та інші проти України» (Antonenkov and others v. Ukraine), заява № 14183/02).
Отже, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про завдання моральної шкоди.
Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.
При вирішенні таких спорів слід виходити з того, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
Отже, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.
У контексті визнання ЄСПЛ існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди прикладом може слугувати, зокрема, рішення від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Svanov v. Ukraine), заява № 40450/04, де ЄСПЛ послався на своє рішення від 15 січня 2009 року у справі «Бурдов проти Росії» (№ 2) (Burdov v. Russia (no. 2), заява № 33509/04, у якому зазначив таке: «Існує обґрунтована й водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди».
Аналогічна позиція викладена у рішенні від 27 липня 2004 року у справі «Ромашов проти України» (Romashov v. Ukraine), заява № 67534/01, де ЄСПЛ указав, що моральна шкода завдана самим фактом порушення з боку державного органу.
Матеріалами справи підтверджуються обставини надмірної тривалості кримінального провадження, відомості про яке внесені в ЄРДР 01.12.2019 за № 12019050390004046 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України , в якому позивач є потерпілим. Відсутність результатів досудового розслідування понад 6 років, неодноразові скасування слідчими суддями постанов про закриття кримінального провадження, поза розумним сумнівом негативно впливають на моральний стан позивача ОСОБА_3 , завдаючи йому моральної шкоди.
Під час розгляду справи відповідачами не надано жодних належних та допустимих доказів, які б у своїй сукупності чи по окремо свідчили про зворотне, а відтак суд відхиляє їх доводи про те, що реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності прокурора під час досудового розслідування не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. 
Отже, тривалим досудовим розслідуванням підтверджується факт здійснення незаконної бездіяльності щодо позивача, що відповідно до положень статті 1174 ЦК України є підставою для відшкодування моральної шкоди. 
Аналогічні за змістом висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладені у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 174/207/22 (провадження № 61-1119св23), від 07 червня 2023 року у справі № 335/8532/21 (провадження № 61-4608св23), від 04 жовтня 2023 року у справі № 607/1185/22 (провадження № 61-6708св23).
Суд зазначає, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність. 
Окрім зазначеного, експертом за результатами проведеної судово-психологічної експертизи № 3367-24 від 17.10.2025 встановлено, що тривала бездіяльність посадових осіб ГУНП в Донецькій області та Краматорської окружної прокуратури, Донецької окружної прокуратури, тривалість досудового розслідування призвело до стійких, тривалих змін у системі цінностей, ієрархії мотиваційної сфери Сєдунова О.В., зумовило порушення в основних сферах життєдіяльності ОСОБА_3 , що протягом тривалого часу унеможливлює його повноцінне соціальне функціонування як особистості. Указане значно ускладнило для ОСОБА_3 можливості задоволення актуальних та значимих для нього потреб; наслідки психотравмуючих подій та штучне обмеження реалізації актуальних та значимих потреб зумовило виникнення стійких та довготривалих переживань (моральних страждань); необхідність подолання зазначених перешкод вимагає від ОСОБА_3 надлишкових зусиль для їх усунення для їх усунення, що спричинило та спричиняє й до даного часу перенапругу його особистих та психофізіологічних ресурсів, викликало та викликає в нього стан стійкого психічного дискомфорту; значно погіршився зміст та стан соціального функціонування ОСОБА_3 як особистості, відбулися негативні зміни у змісті та якості життя. 
У відповідності до статті 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому виступає відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.
Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді.
Враховуючи положення наведених вище норм матеріального права, суд вважає, що відшкодування моральної шкоди, завданої тривалим досудовим розслідуванням в межах кримінального провадження № 12019050390004046, потерпілим в якому є позивач, має бути здійснено за рахунок держави Україна, яку у цій справі представляли компетентні органи.
При визначенні розміру завданої моральної шкоди суд враховує такі обставини. 
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).
Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19).
Розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.
Суд в контексті спірних правовідносин звертає увагу на те, що загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.
Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її надмірного збагачення за рахунок держави. 
Практика ЄСПЛ з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення аналогічних правопорушень.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 липня 2024 року у справі № 522/10503/22 (провадження № 61-3225св24).
Таким чином, враховуючи, обставини справи, обставини кримінального провадження, в якому позивач є потерпілим, докази, які були надані в обґрунтування вимог щодо завдання моральної шкоди в розмірі 2 000 000 грн., суд доходить висновку, що відповідно до характеру та розміру душевних страждань, завданих позивачу, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства, справедливості, добросовісності та розумності розмір відшкодування моральної шкоди, який підлягає задоволенню становить 50 000,00 грн.
Щодо позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди в сумі 40 000 грн. 
При визначенні суми матеріальної шкоди, позивач виходив із витрат, понесених ним у зв`язку з отриманням юридичної допомоги в кримінальному провадженні № 12019050390004046 та даній цивільній справі.
Проте, витрати на юридичну допомогу, понесені в кримінальному провадженні, підлягають розподілу саме під час розгляду кримінального провадження, а не в межах зазначеного позову, заявленого в порядку цивільного судочинства.
Витрати, які пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката, є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи в суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються у порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою в розумінні положень цивільного законодавства України і вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.09.2023 у справі N? 757/62500/16-ц.
Отже, вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 40 000 грн, задоволенню не підлягають. 
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 264, 293, 294, 315, 316, 319 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції України Донецької області, Краматорської окружної прокуратури, Донецької обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішеннями, діями та бездіяльністю органів досудового розслідування, прокуратури – задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНКПП НОМЕР_1 ) 50 000 гривень відшкодування моральної шкоди.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Г.В. Бєсєда