ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1313/26 Справа № 185/13717/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Болдирєва У. М. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Космачевської Т.В.,
суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,
за участю секретаря судового засідання Карпенка М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мерцалов Максим Юрійович, на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2025 року в цивільній справі номер 185/13717/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Павлоградська міська рада, ОСОБА_2 , про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна,
В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 з заявою про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна, заінтересовані особи: Павлоградська міська рада, ОСОБА_2 , в якій просив визнати недієздатною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та призначити опікуном недієздатної особи, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її вітчима – ОСОБА_1 . 
Заяву ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що ОСОБА_3 є дочкою його дружини ОСОБА_4 від першого шлюбу. Батько ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Мати ОСОБА_2 через погіршення фізичного та психічного стану не здатна здійснювати опіку над дочкою. Інших близьких родичів у ОСОБА_6 немає, вона проживає з матір`ю та заявником за адресою АДРЕСА_1 . 
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2025 року заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Павлоградська міська рада, ОСОБА_2 , про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна — задоволено частково.
Визнано недієздатною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою АДРЕСА_1 .
Встановлено опіку над недієздатною ОСОБА_3 .
Відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення його опікуном над ОСОБА_3 .
До призначення опікуна недієздатній ОСОБА_3 покладено обов`язки зі здійснення опіки на орган опіки та піклування Павлоградської міської ради.
Із вказаним рішенням не погодився заявник ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мерцалов М.Ю., подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд касувати рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2025 року в справі №185/13717/24 в частині відмови у призначенні опікуном недієздатної особи, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , її відчима ОСОБА_1 , та ухвалити нове рішення яким заяву задовольнити в повному обсязі.
Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права.
При ухваленні рішення судом та органом опіки не було належним чином враховано стан здоров`я матері, яка має медичні висновки про власну неспроможність самостійно обслуговувати себе, а відтак і здійснювати догляд за дитиною. А саме, ОСОБА_2 має ризик падінь через атаксію та двобічні рухові порушення, поглиблення когнітивних проблем (може прогресувати до судинної деменції), ускладнення з боку серця і судин (можливі інсульт, інфаркт, різкі підйоми тиску). ОСОБА_2 вже у 2024 році офіційно визначили потребу у сторонньому догляді (у виписці прямо вказано, що самостійно обслуговувати себе складно). На думку заявника у такому стані людина не може повноцінно і безпечно доглядати дитину самостійно.
Орган опіки обмежився формальним посиланням на наявність матері, але не врахував фактичний стан її здоров`я, чим порушив ст. 19 СК України, яка вимагає повного та об`єктивного обстеження умов життя дитини. Судом не враховано реальну потребу у встановленні опіки. У мотивувальній частині рішення відсутня оцінка медичних документів. Не було досліджено питання, хто фактично доглядає дитину та чи може мати забезпечити її базові потреби.
Суд першої інстанції механічно погодився з висновком органу опіки, хоча за ст. 249 СК України він не є обов`язковим.
Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У судовому засіданні апеляційного суду представник заявника ОСОБА_1 адвокат Мерцалов М.Ю. доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.
Заінтересовані особи Павлоградська міська рада, ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 114, 115, 116).
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю нез`явившихся осіб.
Заслухавши суддю – доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині відмови у призначенні опікуном недієздатної особи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , її відчима ОСОБА_1 , апеляційний суд перевірятиме законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду саме в цій частині.
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що у лютому 2024 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 з заявою про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна, заінтересовані особи: Павлоградська міська рада, ОСОБА_2 , в якій просив визнати недієздатною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та призначити опікуном недієздатної особи, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її вітчима ОСОБА_1 .
З довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААГ №573200 від 20 травня 2024 року вбачається, що ОСОБА_3 встановлено другу групу інвалідності з дитинства на строк до 01 червня 2026 року. ОСОБА_3 не може виконувати ніякі види праці (а.с. 11).
З висновку судово-психіатричного експерта Дніпровської філії судових експертиз ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України» № 224-ц від 18 червня 2025 року вбачається, що ОСОБА_3 виявляє хронічний стійкий психічний розлад у формі помірної розумової відсталості. За своїм психічним станом в даний час ОСОБА_3 не може розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с. 70-72).
Батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с. 9).
ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 13).
12 січня 2024 року ОСОБА_8 уклала шлюб з ОСОБА_1 (а.с. 12).
Від органу опіки та піклування Павлоградської міської ради надійшло подання про недоцільність призначення опікуном вітчима ОСОБА_1 , оскільки обов`язки опікуна може виконувати мати ОСОБА_2 (а.с. 80-81).
Відмовляючи в частині призначення опікуном недієздатної особи, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , її вітчима ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з відсутності у суду права призначати опікуна недієздатній фізичній особі за відсутності відповідного подання органу опіки та піклування.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним з огляду на наступне.
Відповідно до статті 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.
Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
Відповідно до статті 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.
У частині першій статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина перша статті 300 ЦПК України).
Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.
У частинах другій - п`ятій статті 63 ЦК України визначено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 08 січня 2024 року у справі №753/1905/22 зроблено висновок про те, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має врахувати якнайкращі інтереси особи, над якою встановлюється опіка.
Обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном. Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року в справі №736/1508/17, від 28 лютого 2024 року в справі №372/3474/21.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що згідно з висновком судово-психіатричного експерта Дніпровської філії судових експертиз ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України» № 224-ц від 18 червня 2025 року ОСОБА_3 виявляє хронічний стійкий психічний розлад у формі помірної розумової відсталості. За своїм психічним станом в даний час ОСОБА_3 не може розуміти значення своїх дій та керувати ними.
У визнаної недієздатною ОСОБА_3 , окрім її вітчима заявника ОСОБА_1 , є мати ОСОБА_2 . 
Дійсно, до матеріалів справи заявником долучено довідку ЛКК №38, видану ТОВ « Ваша лікарня» 02 лютого 2024 року, з якої вбачається, що ОСОБА_9 потребує постійного стороннього догляду як особа, що через порушення функцій організму, не може самостійно обслуговувати себе (а.с. 17).
Оцінюючи наданий документ, апеляційний суд вважає необхідним зазначити, що рішення лікарсько-консультативної комісії про потребу особи у постійному сторонньому догляді повинно бути підтверджено відповідними висновками, зокрема, за формами 080-4/о та 080-2/о, складеними, у відповідності до положень наказу Міністерства охорони здоров`я України №407 від 09.03.2021 року «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я». В той же час, наведена вище довідка №38 не відповідає встановленим формам. 
Від органу опіки та піклування Павлоградської міської ради надійшло подання про недоцільність призначення опікуном вітчима ОСОБА_1 , оскільки обов`язки опікуна може виконувати мати ОСОБА_2 . Подання обґрунтовано тим, що в ході розгляду наявних документів, зокрема довідки ЛКК №38 від 02 лютого 2024 року виданої ТОВ «Ваша лікарня», встановлено, що гр. ОСОБА_2 має відповідне захворювання, у зв`язку з чим, сама потребує постійного стороннього догляду, проте не визначено термін дії довідки. Станом на сьогодні відсутній актуальний документ, яким би було підтверджено зазначений в довідці діагноз. У зв`язку з чим, опікунська рада дійшла одностайного висновку, що гр. ОСОБА_2 може здійснювати відповідний догляд за донькою ОСОБА_3 .
Органом опіки та піклування виконавчого комітету Павлоградської міської ради не внесено подання про доцільність призначення заявника ОСОБА_1 опікуном своєї падчерки ОСОБА_3 .
За таких обставин, виходячи з наведеного, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про залишення без задоволення заяви ОСОБА_1 про призначення його опікуном над ОСОБА_3 , оскільки за відсутності відповідного подання органу опіки та піклування суд не вправі призначати опікуна недієздатній фізичній особі.
Наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке в повній мірі відповідає вимогам закону.
Підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мерцалов Максим Юрійович, залишити без задоволення, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2025 року – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 15 січня 2026 року.
Судді: