Справа № 161/22178/25 
Провадження № 2/161/546/26

ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

23 січня 2026 року м. Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі: головуючого - судді Смоковича М.В., при секретарі судового засідання - Хилько О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту,-
ВСТАНОВИВ:
29.10.2025 року позивач, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 01.09.2019 року ТОВ «Лінеура Україна» (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) уклали договір № 125565 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту, за умовами якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 2500,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути позику та проценти за користування нею, однак не виконав своїх зобов`язань належним чином.
Право вимоги за цим за зазначеним вище договором перейшло спочатку до ТОВ «Сіроко Фінанс» (на підставі договору факторингу № 015-220221 від 22.02.2021), а потім - до ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» (на підставі договору факторингу № 20241021/2 від 21.10.2024).
Заборгованість відповідача за договором позики становить 9385,04 грн., з них: 2460,04 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 5387,40 грн. - проценти за користування кредитом, 1537,60 грн. - інфляційні втрати.
На підставі викладеного позивач, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», просить суд стягнути з відповідача, ОСОБА_1 , на його користь заборгованість за договором № 125565 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту від 01.09.2019 року в розмірі 9385,04 грн., а також стягнути на його користь судові витрати по справі.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 листопада 2025 року відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження.
При цьому, відзив на позов відповідачем, у визначений в ухвалі суду термін, не надано.
Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, так як розгляд справи, відповідно до вимог ст. 279 ЦПК України, здійснювався судом за відсутності учасників справи, що не суперечить вимогам ч. 2ст. 247 ЦПК України.
На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положеннямст.280 ЦПК України.
Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про чосткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що 01.09.2019 року ТОВ «Лінеура Україна» (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) уклали договір № 125565 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту, за умовами якого позикодавець надає позичальнику позику в розмірі 2500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою.
Основні умови надання коштів у позику згідно договору № 125565 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту від 01.09.2019 року:
- сума позики – 2500,00 грн. (п. 1.1);
- строк позики - 30 днів (п. 1.2);
- акційна процентна ставка становить 1,90 процентів від суми позики за кожен день користування позикою (693,50 процентів річних) у межах строку надання позики, зазначеного в пункті 1.2 цього договору (п. 1.3.1);
- стандартна процента ставка складає 1,90% від суми позики за кожний день користування позикою (693,50 процентів річних) (п. 1.3.2)
- у випадку прострочення клієнтом виконання зобов`язань за договором чи неможливості виконання зобов`язань у повному обсязі, застосовується стандартна процентна ставка, відповідно до п. 3.4., 3.5. цього договору;
- у випадку неможливості виконання зобов`язань за договором у повному обсязі у встановлений термін, клієнт має право ініціювати продовження строку користування позикою та перенесення дати повернення позики, шляхом укладення додаткової угоди до договору позики. Товариство залишає за собою право відмовити клієнту у продовженні строку користування позикою (п. 1.7);
- у випадку прострочення повернення суми позики за користування позикою клієнт зобов`язаний сплатити товариству неустойку в вигляді пені у розмірі "27,50" грн за кожен день від суми позики.
01.09.2019 року ТОВ «Лінеура Україна» надало (перерахувало) ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2500,00 грн., що підтверджується листом ТОВ «ФК «Вей Фор Пей» № 5915-ВП від 17.09.2025 року.
09.10.2019 року ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 уклали додатковий договір 105041 до договору № 125565 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту від 01.09.2019 року, відповідно до якого строк користування позикою за договором продовжується на строк, що дорівнює строку, встановленому п. 1.2. договору та встановлено нову дату повернення позики та сплати нарахованих процентів – не пізніше 01.10.2019 року (п. 1.1., 1.2.) Крім цього, сторони погодили наступну процентну ставку за користування позикою - процентна ставка становить 1,60% процентів від суми позики за кожен день користування позикою (584,00 процентів річних) у межах строку повернення позики, зазначеного в пункті 1.2 цього договору (п. 1.3.).
13.11.2019 року ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 уклали додатковий договір 180745 до договору № 125565 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту від 01.09.2019 року, відповідно до якого строк користування позикою за договором продовжується на строк, що дорівнює строку, встановленому п. 1.2. договору та встановлено нову дату повернення позики та сплати нарахованих процентів – не пізніше 01.10.2019 року (п. 1.1., 1.2.) Крім цього, сторони погодили наступну процентну ставку за користування позикою - процентна ставка становить 1,60% процентів від суми позики за кожен день користування позикою (584,00 процентів річних) у межах строку повернення позики, зазначеного в пункті 1.2 цього договору (п. 1.3.).
13.11.2019 року ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 уклали додатковий договір 180813 до договору № 125565 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту від 01.09.2019 року, відповідно до якого строк користування позикою за договором продовжується на строк, що дорівнює строку, встановленому п. 1.2. договору та встановлено нову дату повернення позики та сплати нарахованих процентів – не пізніше 01.10.2019 року (п. 1.1., 1.2.) Крім цього, сторони погодили наступну процентну ставку за користування позикою - процентна ставка становить 1,60% процентів від суми позики за кожен день користування позикою (584,00 процентів річних) у межах строку повернення позики, зазначеного в пункті 1.2 цього договору (п. 1.3.).
22.02.2021 року ТОВ «Лінеура Україна» (клієнт) та ТОВ «Сіроко Фінанс» (фактор) уклали договір факторингу № 015-220221, на підставі якого до фактора перейшло право вимоги за договором № 125565 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту від 01.09.2019 року (додаткова угода № 2 до договору факторингу № 015-220221 від 22.02.2021 року від 19.05.2021 року, платіжна інструкція кредитового переказу коштів № 41 від 25.05.2021 року, витяг з акту прийому-прийняття реєстру прав вимоги № 015-220221 від 22.02.2021 року).
22.10.2024 року ТОВ «Сіроко Фінанс» (клієнт) та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» (фактор) уклали договір факторингу № 22041021/2, на підставі якого до фактора перейшло право вимоги за договором № 125565 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту від 01.09.2019 року (платіжна інструкція кредитного переказу коштів № 840 від 29.10.2024 року, витяг з реєстру прав вимоги № 22041021/2).
За розрахунком позивача, заборгованість відповідача за договором № 125565 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту від 01.09.2019 року становить 9385,04 грн., з них: 2460,04 грн. - тіло кредиту, 5387,40 грн. - відсотки за користування кредитом, 1537,60 грн. – інфляційні втрати.
Контррозрахунку заборгованості чи доказів її відсутності відповідач не подав.
Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Згідно з ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа.
Отже, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. ч. 3, 4, 7, 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. 
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України).
Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За встановлених фактичних обставин справи та з урахуванням релевантних джерел права суд дійшов таких висновків.
ТОВ «Лінеура Україна» (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) уклали в електронному вигляді договір № 125565 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту від 01.09.2019 року, який за своєю правовою природою є договором позики. Спірні правовідносини виникли у сфері споживчого кредитування.
На підставі цього договору відповідач отримала позику в сумі 2500,00 грн., взяла на себе зобов`язання повернути позику та сплатити проценти за користуванням нею, однак не виконала їх.
В подальшому право вимоги за кредитним договором по ланцюгу правочинів факторингу перейшло від ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «Сіроко Фінанс», а потім - до ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф».
В зв`язку з цим у ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» виникло право вимагати від ОСОБА_1 повернення тіла кредиту в розмірі 2460,04 грн., сплати процентів за користування кредитом (в тому числі процентів, які нараховані за прострочення виконання зобов`язання) у розмірі 5387,40 грн. та інфляційних втрат в розмірі 1537,60 грн.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем були порушені умови договору, позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» є обґрунтованими, а тому із ОСОБА_1 слід стягнути на користь позивача заборгованість за договором № 125565 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту від 01.09.2019 року в загальній сумі 9385,04 грн.
Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, витрати зі сплати судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача.
Крім цього, позивачем були заявлені витрати на професійну правничу допомогу.
Так, позивач заявив до стягнення 7000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу, на підтвердження яких надав договір про надання правової допомоги № 211100020 від 22.10.2025 року, розрахунок суми судових витрат у справі за позовом ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 за договором про надання позик на умовах фінансового кредиту № 125565 від 01.09.2019 року, акт приймання – передачі наданих послуг згідно договору про надання правової допомоги 211100020 від 22.10.2025 року, платіжну інструкцію № 2098 від 24.10.2025 року, ордер на надання правничої (правової) допомоги, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.
Вивчивши заяву позивача про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов таких висновків.
В частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на професійну правничу допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.
Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.
У постановах від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц та від 05.07.2023 у справі №911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу, або ж присудити такі витрати частково.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
Суд наголошує, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.
Врахувавши конкретні обставини цієї справи, в тому числі ціну позову, суд дійшов переконання, що зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критерію розумності їхнього розміру з огляду на підготовку лише одного процесуального документа - позовної заяви в справі, яка є нескладною, а навпаки - типовою справою, що виникає у відносинах стягнення кредитної заборгованості. Обсяг наданих адвокатом послуг не є великим. В зв`язку з таким суд вважає, що справедливо буде відшкодувати позивачу за рахунок відповідача 3000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 263-265, 273, 280, 284, 354-355 ЦПК України, суд,-
ВИРІШИВ:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» заборгованість за договором № 125565 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту від 01.09.2019 року в розмірі 9385 (дев`ять тисяч триста вісімдесят п`ять) грн. 04 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» судовий збір в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. та 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф», адреса місцезнаходження: 79013, Львівська область, м. Львів, вул. Степана Бандери, буд. 87, офіс 54; код в ЄДРПОУ 42655697.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Повний текст рішення складений 28.01.2026 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області М.В. Смокович