ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/6125/25 Суддя (судді) першої інстанції: Анжеліка БАБИЧ

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.
Суддів: Беспалова О.О., Вівдиченко Т.Р.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОМЕЙЗ УКРАЇНА" на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОМЕЙЗ УКРАЇНА" до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
У травні 2025 року у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОМЕЙЗ УКРАЇНА" до Головного управління ДПС у Черкаській області, в якому просить визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення від 10 квітня 2025 року №5305/23-00-07-08-01, яким нараховано пеню в сумі 512 505,04 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначило, що внаслідок укладення Протоколу про взаємозалік та заборгованість зобов`язання сторін за експортно-імпортними операціями вважаються припиненими відповідно до підп. 5 п. 10 розділу III Інструкції №7, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 10 березня 2004 року №7. 
Позивач стверджує, що не допустив порушення граничних строків здійснення розрахунків за зовнішньоекономічними договорами. 
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Так, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та відсутність підстав для його скасування.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представником Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОМЕЙЗ УКРАЇНА" подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04.08.2025 у справі №580/6125/25 яким відмовлено у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОМЕЙЗ УКРАЇНА» до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Черкаській області від 10.04.2025 року №5305/23-00- 07-08-01; ухвалити нове рішення, яким позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОМЕЙЗ УКРАЇНА" до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Черкаській області від 10.04.2025 року №5305/23-00-07-08-01 задовольнити повністю.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу.
Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла до наступного висновку.
Відповідно до фактичних обставин справи, позивач зареєстрований, як юридична особа, основний видо економічної діяльності « 46.61- Оптова торгівля сільськогосподарськими машинами і устаткованням». Також позивач займається оптовою торгівлею деталями та приладдям для автотранспортних засобів (45.31). Адреса місцезнаходження позивача: 19736, Черкаська обл., Золотоніськиий р-н, с. Вільхи, вул. Гагаріна, буд. 3.
11.03.2021 між позивачем, в особі директора Ковчежнюка В.М., який діє на підставі Статуту (далі - Покупець) та METALAGRO AD (Bulgaria) в особі виконавчого директора Василежа Огняна, який діє на підставі Статуту (далі - Продавець) укладено Договір купівлі-продажу №11032021. 
Відповідно до п. 1.1. Договору Продавець продає, а Покупець отримує та оплачує сільськогосподарську техніку та запасні запчастини до цієї техніки (надалі - Товар). 
Згідно з п.3.1. Договору Продавець поставляє Товар у терміни і відповідно торгових правил (INCOTERMS-2010), які вказані в інвойсі. 
Пунктом 3.2. Договору встановлено, що датою поставки товару є дата його відвантаження зі складу Продавця або дата його передачі Покупцю/уповноваженому транспортному агенту Покупця (відповідно умов EXW, FCA, FAS, FOB), або дата доставки його до пункту призначення (згідно з умовами CFR, CIF, CPT, CIP, DAP, DAT, DDP). 
Відповідно до п.8.1. Договору загальна вартість товарів фактично визначається сумою всіх інвойсів за цим Контрактом, Валютою контракту є ЄВРО. 
Пунктом 8.2. Договору визначено, шо платежі за поставлений товар здійснюються Покупцем, на умовах та у строки, зазначені у специфікації до Договору та Інвойсах, шляхом банківського переказу на розрахунковий рахунок Продавця, зазначеного у цьому договорі. 
Згідно з п. 8.4. Договору всі витрати та комісійні у банку Покупця оплачує Покупець, всі витрати та комісійні у банку Продавця оплачує Продавець.
У межах виконання умов зазначеного Договору, позивач імпортував на митну територію України 18 жаток для збирання соняшнику.
Відповідно до Додатку №4/07.02.2022 до договору поставки, укладеного 07 лютого 2022 року, а також змін №3 до зазначеного Додатку від 25 липня 2023 року, 14 серпня 2023 року позивач здійснив імпорт трьох жаток для збирання соняшнику. 
У процесі підготовки однієї з жаток (серійний номер 2585) до передачі кінцевому покупцеві виявив істотну невідповідність технічних характеристик даної жатки специфікації, необхідній для сумісності з комбайном покупця. Вартість цієї жатки згідно з Додатком №4/07.02.2022 до договору становить 13750,00 євро.
У подальшому між вказаними вище сторонами укладено Договір купівлі-продажу №18092023 від 18.09.2023, де позивач - Продавець, METALAGRO AD (Bulgaria) - Покупець. 
Відповідно до п.1.1. Договору Продавець продає, а Покупець отримує та оплачує сільськогосподарську техніку та запасні запчастини до цієї техніки (далі - Товар). 
Згідно з п.8.1. Договору загальна вартість товарів фактично визначається сумою всіх інвойсів за цим Контрактом, Валютою контракту є ЄВРО. 
Пунктом 8.2. Договору визначено, шо платежі за поставлений товар здійснюються Покупцем, на умовах та у строки, зазначені у специфікації до Договору та Інвойсах, шляхом банківського переказу на розрахунковий рахунок Продавця, зазначеного у цьому договорі. 
Згідно з п.8.4. Договору всі витрати та комісійні у банку Покупця оплачує Покупець, всі витрати та комісійні у банку Продавця оплачує Продавець.
Відповідно до умов Договору та Додатку №1/18.09.2023 до нього жатка для збирання соняшнику (серійний номер 2585) експортована до Республіки Болгарія з метою подальшої реалізації на території цієї країни Покупцю, якого влаштовувала технічна специфікація зазначеної жатки. 
Згідно з положеннями Додатку №1/18.09.2023 вартість жатки становила 16250,00 євро. Зміна вартості жатки порівняно з вартістю при імпорті до України, обумовлена тим, що після її доставки на склад позивача її зібрали працівники підприємства, що призвело до зростання її кінцевої вартості як готового до експлуатації технічного засобу.
Згідно з Додатком №11/18.09.2023 від 18 вересня 2023 року до Договору купівлі-продажу№11032021 від 11.03.2021 для українського покупця замовлено нову жатку з необхідною комплектацією, адаптованою під його комбайн. Вартість жатки становила 13750,00 євро.
З огляду на різницю у вартості жаток, зазначених у вказаних вище Договорах та Додатках, яка становила 2500,00 євро, між позивачем та вказаним вище контрагентом за результатами домовленості про проведення взаємозаліку вартостей із доплатою з боку METALAGRO AD (Bulgaria) на користь позивача у розмірі 2500,00 євро 31 жовтня 2023 року оформлено Протокол про взаємозалік та заборгованість. 
Компанія METALAGRO AD (Bulgaria) здійснила на користь позивача платіж у розмірі 2500 євро від 06.11.2023 року.
На підставі наказу від 17.01.2025 №139-п та повідомлення від 17.01.2025 №10/23-00-07-08-01 відповідач провів документальну позапланову невиїзну перевірку з питання дотримання позивачем вимог валютного законодавства під час здійснення зовнішньоекономічних операцій по контракту від 18.09.2023 №18092023 (за період з 18.09.2023 до 17.01.2025) у зв`язку з отриманням податкової інформації, що свідчить про порушення платником валютного законодавства в частині дотримання граничних строків надходження валютної виручки за експортними операціями.
За результатами перевірки складено акт від 28.02.2025 №2562/23-00-07-08- 01/41262444 (далі - Акт перевірки), в якому зафіксований аналіз отриманої інформації від НБУ та від позивача (пояснення, контракти та додатки до них, ввізні МД, вивізна МД, платіжне доручення, картка рахунку №362, акт взаємозаліку №8, протокол про взаємозалік та заборгованість від 31.10.2023), дані інформаційних систем ДПС України та Держмитслужби. 
В Описовій частині зазначено, що на виконання умов контракту від 18.09.2023 №18092023 позивач згідно з МД від 03.10.2023 № 23UA205140081165U4 відвантажив нерезиденту товар (машини та механізми для обмолоту сільськогосподарських культур, що не містять у своєму складі передавачі або передавачі та приймачі (код товару згідно УКТ ЗЕД 8433520000)) на суму 16250,00 євро (еквівалент 625912,63 грн), граничний строк розрахунків за операціями з експорту товарів, встановлений Національним банком України - 30.03.2024 (додаток 1 до акту перевірки). 
Фактично валютна виручка за товари, експортовані згідно вищезазначеної МД від нерезидента надійшла 08.11.2023 в розмірі 2488,00 євро, або на 37 день з дати оформлення МД, тобто без порушення граничного строку розрахунків за операціями з експорту товарів, встановленого Національним банком України. 
Станом на 17.01.2025, або на 473 день з дати оформлення вивізної МД №23UA205140081165U4 залишок коштів в розмірі 13762,00 євро на рахунок позивача від нерезидента - METALAGRO AD (Bulgaria) не надійшов, тобто граничний строк розрахунків за операціями з експорту товарів, встановленого Національним банком України, порушено на 293 дні. 
Пеня за порушення строків розрахунків в розмірі 13762,00 євро за 293 дні (за період з 31.03.2024 до 17.01.2025) складає 512505,04 грн. 
Національним банком України на адресу ДПС надіслано інформацію про порушення граничних строків розрахунків за експортними операціями по контракту від 18.09.2023 №18092023. 
Інформація НБУ про порушення строків надіслана на підставі даних обслуговуючого банку, у зв`язку з тим, що позивач не забезпечив надходження грошових коштів на рахунок у банку за експортовані товари. Це пов`язано з тим, що постанову Правління № 18 доповнено пунктом 14-6 згідно з постановою Правління Національного банку України від 02.09.2022 №197 «Про внесення змін до постанови Правління НБУ», згідно з яким банк не має права завершити здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операцією з експорту/імпорту товарів на підставі документів про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог. 
Станом на 17.01.2025 згідно з даними бухгалтерського обліку платника податків (рахунок 362) дебіторська заборгованість по контракту від 18.09.2023 № 18092023 складає 12 євро, кредиторська заборгованість відсутня. 
За даними перевірки дебіторська заборгованість по вищевказаному контракту складає 13762,00 євро, кредиторська заборгованість відсутня. 
Розбіжності між даними бухгалтерського обліку та даними документальної перевірки полягають у тому, що за даними перевірки не враховано зарахування зустрічних однорідних вимог, так як це протирічать обмеженням, встановленим Національними банком України стосовно валютного регулювання та валютного нагляду. 
Дані про здійснення ТОВ «ТЕХНОМЕЙЗ УКРАЇНА» щодо експортних операцій та розрахунків по контракту від 18.09.2023 № 18092023 за період з 18.09.2023 до 17.01.2025 наведено в додатку 1 до Акту перевірки. 
У Висновку зазначено про виявлене порушення позивача ч.ч.1-2 ст.13 Закону України від 21.06.2018 №2473-VIII «Про валюту і валютні операції» з урахуванням п.14-2 постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» стосовно порушення граничних строків розрахунків за операціями з експорту товарів, встановлених Національним банком України, за експортним контрактом від 18.09.2023 №18092023 у розмірі 13762,00 євро за 293дні.
Акт не підписаний позивачем та направлений згідно з записом на ньому засобами поштового зв`язку. Відповідно до додатку №2 до нього для обчислення пені відповідач застосував курс валюти 1 євро=42,3670 грн, ставку пені 0,3%, внаслідок чого загальна її сума становить 512 505,04 грн.
28.02.2025 відповідач склав акт №428/23-00-07-08-02/41262444 про неможливість підписання та вручення Акту перевірки. Вказані акти направив рекомендованим листом з повідомленням на адресу позивача, які повернулися з довідкою поштового відділення про причини повернення - адресат відсутній за вказаною адресою.
На лист позивача від 02.04.2025 відповідач супровідним листом від 07.04.2025 надав позивачу вказаний вище Акт перевірки.
10.04.2025 відповідач виніс спірне податкове повідомлення-рішення №5305/23-00-07-08-01 про застосування до позивача штрафної санкції у вигляді пені за порушення строків розрахунків по зовнішньоекономічних операціях в сумі 512 505,04 грн, яке направив на адресу позивача та яке повернулося з довідкою поштового відділення про причини повернення - адресат відсутній за вказаною адресою.
На лист позивача від 08.05.2025 відповідач супровідним листом від 12.05.2025 надав позивачу вказане вище податкове повідомлення-рішення.
Вважаючи зазначене податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до підпункту 19-1.1.4 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України (далі - ПК України) контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, здійснюють контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті.
Правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ визначає Закон № 2473-VIII, який встановлює відповідальність за порушення ними валютного законодавства.
Частиною першою статті 3 Закону № 2473-VIII встановлено, що відносини, що виникають у сфері здійснення валютних операцій, валютного регулювання і валютного нагляду, регулюються Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.
Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону № 2473-VIII органами валютного нагляду відповідно до цього Закону є Національний банк України та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику. Органи валютного нагляду в межах своєї компетенції здійснюють нагляд за дотриманням резидентами та нерезидентами валютного законодавства.
Частинами п`ятою, шостою цієї статті Закону передбачено, що Національний банк України у визначеному ним порядку здійснює валютний нагляд за уповноваженими установами.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, здійснює валютний нагляд за дотриманням резидентами (крім уповноважених установ) та нерезидентами вимог валютного законодавства.
Згідно з частиною дев`ятою статті 11 Закону № 2473-VIII органи валютного нагляду мають право проводити перевірки з питань дотримання вимог валютного законодавства визначеними частинами п`ятою і шостою цієї статті суб`єктами здійснення таких операцій. Під час проведення перевірок з питань дотримання вимог валютного законодавства органи валютного нагляду мають право вимагати від агентів валютного нагляду та інших осіб, які є об`єктом таких перевірок, надання доступу до систем автоматизації валютних операцій, підтвердних документів та іншої інформації про валютні операції, а також пояснень щодо проведених валютних операцій, а агенти валютного нагляду та інші особи, які є об`єктом таких перевірок, зобов`язані безоплатно надавати відповідний доступ, пояснення, документи та іншу інформацію.
За змістом частини десятої статті 11 Закону № 2473-VIII у разі виявлення порушень валютного законодавства органи валютного нагляду мають право вимагати від агентів валютного нагляду та інших осіб, які є об`єктом таких перевірок і допустили такі порушення, дотримання вимог валютного законодавства та застосовувати заходи впливу, передбачені законом.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 12 Закону № 2473-VIII Національний банк України за наявності ознак нестійкого фінансового стану банківської системи, погіршення стану платіжного балансу України, виникнення обставин, що загрожують стабільності банківської та (або) фінансової системи держави, має право запровадити встановлення граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
Відповідно до частин першої, другої, третьої, п`ятої, восьмої статті 13 Закону № 2473-VIII Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
У разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів грошові кошти підлягають зарахуванню на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України. 
Строк виплати заборгованості обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, послуг, прав інтелектуальної власності та (або) інших немайнових прав - з дня оформлення у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді) акта, рахунка (інвойсу) або іншого документа, що засвідчує їх надання.
У разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з імпорту товарів їх поставка має здійснюватися у строки, зазначені в договорах, але не пізніше встановленого Національним банком України граничного строку розрахунків з дня здійснення авансового платежу (попередньої оплати).
Порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. 
Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, за результатами перевірки стягує у встановленому законом порядку з резидентів пеню, передбачену частиною п`ятою цієї статті.
Отже, порушення резидентом строків розрахунків тягне нарахування пені за кожен день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів.
Правління Національного банку України постановою № 5 від 02 січня 2019 року затвердило Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті (далі - Положення № 5).
Це Положення, відповідно до пункту 1 розділу І, визначає заходи захисту, запроваджені Національним банком України, порядок їх застосування (порядок здійснення валютних операцій в умовах запроваджених цим Положенням заходів захисту), а також порядок здійснення окремих операцій в іноземній валюті.
Згідно з пунктом 21 розділу ІІ Положення № 5 граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 365 календарних днів.
24 лютого 2022 року Правління Національного банку України ухвалило Постанову №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», пункт 142 якої з урахуванням змін від 07 липня 2022 року № 142 встановив граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів - 180 календарних днів та застосовуються до операцій, здійснених з 05 квітня 2022 року.
Граничні строки розрахунків, зазначені в пункті 14-2 цієї Постанови №18, відповідно до п.14-3:
1) не поширюються на операцію з експорту, імпорту товарів (уключаючи незавершені розрахунки за операцією), сума якої (в еквіваленті за офіційним курсом гривні до іноземних валют, установленим Національним банком України на дату здійснення операції) є меншою, ніж розмір, передбачений статтею 20 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" (далі - незначна сума), крім дроблення операцій з експорту товарів або дроблення валютних операцій;
2) застосовуються з урахуванням установлених Національним банком України за поданням Кабінету Міністрів України відповідно до абзацу другого частини першої статті 13 Закону України "Про валюту і валютні операції" винятків та (або) особливостей для окремих товарів та (або) галузей економіки.
У межах спірних правовідносин порушення граничних строків розрахунків за експортовану для виконання згаданого вище Контракту жатку підтверджується відомостями митних декларацій та оплати.
Відповідно до пункту 144 Постанови № 18 розрахунки за операціями резидентів з експорту та імпорту товарів здійснюються не пізніше строку, визначеного в пункті 142 цієї постанови, з урахуванням вимог пункту 143 цієї постанови в повному обсязі, з урахуванням вимог пункту 143 цієї постанови стосовно операцій з експорту, імпорту товарів у незначній сумі (уключаючи незавершені розрахунки за операцією). 
Грошові кошти від нерезидента за операціями резидента з експорту товарів підлягають зарахуванню на рахунок резидента в банку в Україні.
Згідно з п. 7 Інструкції про порядок валютного нагляду банків за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, затвердженої постановою Правління НБУ від 02 січня 2019 року №7 (далі - Інструкція №7), Банк розпочинає відлік установлених Національним банком граничних строків з дати:
1) оформлення МД типу ЕК-10 "Експорт", ЕК-11 "Реекспорт" на продукцію, що експортується (якщо продукція згідно із законодавством України підлягає митному оформленню), або підписання акта або іншого документа, що засвідчує поставку нерезиденту товару відповідно до умов експортного договору (якщо товар згідно із законодавством України не підлягає митному оформленню), - за операціями з експорту товарів;
2) здійснення платежу (списання коштів з рахунку клієнта), а в разі застосування розрахунків у формі документарного акредитива - здійснення банком платежу на користь нерезидента (списання коштів з рахунку банку) - за операціями з імпорту товарів.
Датою здійснення платежу на користь нерезидента - постачальника товару вважається дата здійснення банком платежу на користь нерезидента - постачальника товару, якщо оплата зобов`язань резидента за операцією з імпорту товару здійснюється за рахунок коштів, отриманих від банку на підставі кредитного договору без зарахування цих коштів на поточний рахунок такого резидента в банку.
Згідно з підпунктом 2 пункту 9 Інструкції №7 банк завершує здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків у разі експорту товару після зарахування на поточний рахунок резидента в банку грошових коштів, що надійшли від нерезидента за товар (уключаючи кошти, переказані резидентом із власного рахунку, відкритого за кордоном, якщо розрахунки за експорт товару здійснювалися через рахунок резидента, відкритий за кордоном, та резидентом подано документи іноземного банку, які підтверджують зарахування коштів від нерезидента за товар), або від банку (резидента або нерезидента) за документарним акредитивом, відкритим на користь резидента за операцією з експорту товару, або в порядку, визначеному пунктом 16-2 розділу IV цієї Інструкції.
Постановою Правління Національного банку України від 02 вересня 2022 року № 197 «Про внесення змін до постанови Правління Національного банку України від 24 лютого 2022 року № 18» для запобігання виведенню капіталу за кордон і недопущення виникнення макроекономічних дисбалансів Національним банком Постанову №18 доповнено пунктом 14-6, згідно з яким банк не має права завершити здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операцією з експорту/імпорту товарів на підставі документів про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог.
Пунктом 21 Постанови №18 встановлено, що протягом дії воєнного стану інші нормативно-правові акти Національного банку України діють у частині, що не суперечать цій постанові.
Отже, з 06 вересня 2022 року пункт 10 розділу ІІІ Постанови №7 не діє, оскільки він суперечить вимогам п. 14-6 Постанови №18.
З матеріалів спірної перевірки вбачається, що станом на 17 січня 2025 року, або на 473 день з дати оформлення вивізної митної декларації №23UA205140081165U4 залишок коштів у розмірі 13 762,00 євро на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОМЕЙЗ УКРАЇНА" від нерезидента - METALAGRO AD (Bulgaria) не надійшов, тобто граничний строк розрахунків за операціями з експорту товарів, встановленого Національним банком України, порушено на 293 дні. 
Отже, пеня за порушення строків розрахунків в розмірі 137 62,00 євро за 293 дні (за період з 31 березня 2024 року до 17 січня 2025 року) складає 512 505,04 грн.
Відповідно до матеріалів справи, Національним банком України на адресу Державної податкової служби України надіслано інформацію про порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОМЕЙЗ УКРАЇНА" граничних строків розрахунків за експортними операціями по контракту від 18 вересня 2023 року №18092023. 
Інформація Національного банку України про порушення строків надіслана на підставі даних обслуговуючого банку, у зв`язку з тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОМЕЙЗ УКРАЇНА" не забезпечило надходження грошових коштів на рахунок у банку за експортовані товари.
Протокол про взаємозалік та заборгованість, складений 31 жовтня 2023 року за результатами домовленості про проведення взаємозаліку вартостей із доплатою з боку METALAGRO AD (Bulgaria) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОМЕЙЗ УКРАЇНА" у розмірі 2 500,00 євро не врахований Національним банком України у зв`язку з тим, що постанову Правління №18 доповнено пунктом 14-6, згідно з яким банк не має права завершити здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операцією з експорту/імпорту товарів на підставі документів про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог.
Станом на 17 січня 2025 року, згідно з даними бухгалтерського обліку платника податків (рахунок 362), дебіторська заборгованість по контракту від 18 вересня 2023 року № 18092023 складає 12 євро, кредиторська заборгованість відсутня. 
За даними перевірки дебіторська заборгованість по вищевказаному контракту складає 13 762,00 євро, кредиторська заборгованість відсутня. 
Розбіжності між даними бухгалтерського обліку та даними документальної перевірки полягають у тому, що за даними перевірки не враховано зарахування зустрічних однорідних вимог, так як це протирічать обмеженням, встановленим Національними банком України стосовно валютного регулювання та валютного нагляду.
Доводи апелянта мотивовано тим, що положеннями статті 601 Цивільного кодексу України та ч. 3 статті 203 Господарського кодексу України прямо передбачено можливість припинення зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, і жодних винятків щодо зовнішньоекономічних зобов`язань у законодавстві не встановлено.
Надаючи оцінку наведеним доводам судова колегія керується наступним.
Відповідно до приписів статті 601 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.
За приписами статті 602 Цивільного кодексу України не допускається зарахування зустрічних вимог: про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; про стягнення аліментів; щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності; за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; в інших випадках, встановлених договором або законом.
Загальні принципи підприємницької діяльності, сформульовані у статті 44 Господарського кодексу України, відповідно до якої підприємництво здійснюється на основі: вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності; самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону; вільного найму підприємцем працівників; комерційного розрахунку та власного комерційного ризику; вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом; самостійного здійснення підприємцем зовнішньоекономічної діяльності, використання підприємцем належної йому частки валютної виручки на свій розсуд.
Згідно з нормами ч. 4 ст. 6 та ч. 1 статті 14 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" від 16 квітня 1991 року №959-ХІІ, суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України, та самостійно визначати форму розрахунків за зовнішньоекономічними операціями з-поміж тих, що не суперечать законам України та відповідають міжнародним правилам.
Відповідно до п. 21 розділу II Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02 січня 2019 року №7 (далі - Інструкція №7), граничні строки розрахунків за операціями з експорту й імпорту товарів становлять 365 календарних днів.
Відповідно до пп. 5 п. 10 розділу III Інструкції №7 банк, крім підстав, передбачених у пункті 9 розділу III цієї Інструкції, має право завершити здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за наявності документів про припинення зобов`язань за операціями з експорту, імпорту товарів зарахуванням зустрічних однорідних вимог у разі дотримання сукупності таких умов:
- вимоги випливають із взаємних зобов`язань між резидентом і нерезидентом, які є контрагентами за цими операціями;
- вимоги однорідні; строк виконання за зустрічними вимогами настав або не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги;
- між сторонами не було спору щодо характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання.
Однак, Постановою Правління Національного банку України від 02 вересня 2022 року № 197 «Про внесення змін до постанови Правління Національного банку України від 24 лютого 2022 року № 18» для запобігання виведенню капіталу за кордон і недопущення виникнення макроекономічних дисбалансів Національним банком Постанову №18 доповнено пунктом 14-6, згідно з яким банк не має права завершити здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операцією з експорту/імпорту товарів на підставі документів про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог.
Так, відповідно до статей 627, 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) сторони вільні у виборі виду договору та його умов, а згідно зі статтею 629 цього Кодексу укладений договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України), зокрема зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги (стаття 601 ЦК України). 
Аналогічні положення закріплені також у статті 203 Господарського кодексу України, згідно з частиною третьою якої господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.
При тлумаченні наведених норм слід виходити з того, що зустрічність вимог передбачає одночасну участь сторін у двох зобов`язаннях, де кредитор за одним зобов`язанням є боржником в іншому. Тобто, сторони одночасно беруть участь у двох зобов`язаннях, і при цьому кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, і навпаки. Що ж до однорідності вимог, то вона визначається їхньою правовою природою та матеріальним змістом (вираженням) і не залежить від підстав, що зумовили виникнення зобов`язань. Це означає, що вимоги вважаються однорідними, якщо зобов`язання сторін стосовно одна до одної мають бути виконані однаково, тоді як підстави виникнення зобов`язань можуть бути різними.
З цього приводу Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду та Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в низці судових рішень дотримуються послідовної позиції щодо умов, яким мають відповідати вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, зокрема, вони мають:
1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 
2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань із передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог поширюється на їхню правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо); 
3) строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги (постанова від 31 січня 2020 року у справі № 1340/3649/18; постанова від 16 квітня 2019 року у справі № 911/483/18; постанова від 21 листопада 2018 року у справі № 755/9929/15-ц).
Наведені висновки відображено також у постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 29 грудня 2021 року у справі № 826/17678/15 та від 07 грудня 2023 року у справі № 420/21182/21.
Згідно із частиною першою статті 14 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» 16 квітня 1991 року № 959-XII (далі - Закон № 959-XII) всі суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право самостійно визначати форму розрахунків за зовнішньоекономічними операціями з-поміж тих, що не суперечать законам України та відповідають міжнародним правилам.
Зазначені норми однозначно вказують на те, що суб`єктам зовнішньоекономічної діяльності гарантовано свободу підприємницької діяльності, яка здійснюється у порядку та у спосіб, що не заборонені законом.
Відтак, чинним законодавством не заборонено та не обмежено законні форми розрахунків за зовнішньоекономічними операціями, що не передбачають, власне, надходження іноземної валюти на рахунок резидента. 
Так само, чинне законодавство не пов`язує застосування інституту зарахування однорідних зустрічних вимог з певними видами договорів як обов`язковою умовою припинення зобов`язання у такий спосіб, крім випадків, коли зарахування не допускається.
Разом з тим, щодо порушення граничних строків розрахунків за експортними операціями, Банк не має права завершити здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операцією з експорту/імпорту товарів на підставі документів про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог відповідно до п. 14-6 Постанови №18.
Статтею 3 Закону 2473-VIII передбачено, що відносини, що виникають у сфері здійснення валютних операцій, валютного регулювання і валютного нагляду, регулюються Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.
Частиною 1 статті 13 Закону № 2473-VIII встановлено, що Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
Національний банк України має право встановлювати винятки та (або) особливості запровадження цього заходу захисту для окремих товарів та (або) галузей економіки за поданням Кабінету Міністрів України.
Статтею 44 Закону України «Про Національний банк України» визначено, що Національний банк діє як уповноважена державна установа при застосуванні валютного законодавства. До компетенції Національного банку у сфері валютного регулювання та нагляду належать, зокрема, видання нормативно-правових актів щодо ведення валютних операцій.
Судова колегія погоджується з твердженнями позивача про те, що законодавство у сфері зовнішньоекономічних договорів не містить обмежень щодо припинення зобов`язань за таким договором зарахуванням зустрічних однорідних вимог, однак не вбачає підстав для його поширення на сферу валютного нагляду після внесення змін до постанови Правління Національного банку України від 24 лютого 2022 року № 18.
При цьому, за умови порушення строків, встановлених частинами першою, другою статті 13 Закону № 2473, само по собі зарахування однорідних зустрічних вимог за зовнішньоекономічним контрактом не є безумовною підставою для звільнення від відповідальності, що передбачена частиною 5 тієї самої статті. У випадку зарахування однорідних зустрічних вимог за зовнішньоекономічним контрактом, з`ясуванню також підлягають усі обставини виникнення такої заборгованості.
За визначенням статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» зобов`язання - заборгованість підприємства, що виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, приведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди.
Відповідно до положень статей 3, 4 цього Закону інформація про фактичні та потенційні наслідки господарських операцій повинна відображатися підприємством у фінансовій звітності, яка ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, як обов`язкового виду обліку для підприємства.
У свою чергу, як встановлено частиною першою статті 9 зазначеного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформленої первинним документом відповідно до вимог цього Закону, не залежать від факту відображення її в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку (абзац третій частини третьої цієї ж статті).
Так, 11 березня 2021 року між позивачем та METALAGRO AD (Bulgaria) укладено Договір купівлі-продажу №11032021.
Пунктом 8.2. Договору визначено, шо платежі за поставлений товар здійснюються покупцем, на умовах та у строки, зазначені у специфікації до Договору та Інвойсах, шляхом банківського переказу на розрахунковий рахунок Продавця, зазначеного у цьому договорі.
У подальшому між вказаними вище сторонами укладено Договір купівлі-продажу №18092023 від 18 вересня 2023 року.
Пунктом 8.2. Договору визначено, шо платежі за поставлений товар здійснюються Покупцем, на умовах та у строки, зазначені у специфікації до Договору та Інвойсах, шляхом банківського переказу на розрахунковий рахунок Продавця, зазначеного у цьому договорі.
Таким чином, посилання на те, що заборгованість може бути погашена шляхом здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог у договорах відсутнє.
На виконання умов контракту від 18 вересня 2023 року №18092023 ТОВ «ТЕХНОМЕЙЗ УКРАЇНА» згідно митної декларації від 03 жовтня 2023 року № 23UA205140081165U4 відвантажило нерезиденту товар на суму 16 250,00 євро, граничний строк розрахунків за операціями з експорту товарів, встановлений Національним банком України - 30 березня 2024 року.
Отже, на дату укладення Протоколу від 31 жовтня 2023 року про взаємозалік та заборгованість, строк виконання зобов`язань за Договором купівлі-продажу №18092023 від 18 вересня 2023 року не настав.
Разом з тим, документи, що змінюють порядок здійснення розрахунків згідно договорів, у матеріалах справи відсутні. 
Верховний Суд у постанові від 29 грудня 2021 року у справі № 826/17678/15 вказав, що суди дали правильну юридичну оцінку відсутності факту заліку однорідних зустрічних вимог між позивачем та фірмою «SOMERTON BUSINESS LIMITED» (Гонконг), оскільки такий був здійснений без врахування умов зовнішньоекономічного договору за яким «UNIFRONT IMPEX» LLP (Великобританія) мало право вимоги щодо позивача, а в подальшому таке право передало «SOMERTON BUSINESS LIMITED» (Гонконг), за якими строк виконання зобов`язання не настав.
Щодо порушення експортно-імпортного торгового балансу України у спірних правовідносинах, судова колегія враховує наступне.
Верховний Суд у справі №580/90/23 вказав, що порушенням експортно-імпортного балансу буде: ненадходження товару за імпортними операціями за умови оплати такого товару, внаслідок чого відбувається непродуктивний відтік капіталу з України, або несплата за поставлений товар згідно з експортними операціями, що призведе до ненадходження валютної виручки до України.
Так, Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 31 січня 2020 року у справі №1340/3649/18 вказав наступне.
Практика обмежень щодо зняття з валютного контролю експортних операцій клієнтів на підставі документів про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог в іноземній валюті вперше була запроваджена Постановою Правління НБУ від 20 серпня 2014 року №515 «Про врегулювання ситуації на валютному ринку України.
Метою такого обмеження було недопущення використання фінансової системи України для відмивання грошей і фінансування тероризму та врегулювання ситуації на валютному ринку України та контролю валютних операцій. Їх норми адресовані уповноваженому банку, що здійснює валютний контроль за експортною операцією. Саме у контексті мети введено в дію обов`язковий продаж на міжбанківському валютному ринку України частини надходжень у визначеному розмірі.
В подальшому, дія таких обмежень пролонгувалась Правлінням НБУ шляхом прийняття типових постанов, в т. ч. і постанов Правління НБУ №386 та №410, у пунктах 4 яких встановлено, що уповноважені банки не можуть знімати з контролю експортні операції клієнтів на підставі документів про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог в іноземній валюті 1-ї групи Класифікатора/російських рублях (незалежно від суми операції)».
Згідно приписів статті 387 Господарського кодексу України суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності після сплати передбачених законом податків та зборів (обов`язкових платежів) самостійно розпоряджаються валютною виручкою від проведених ними операцій, крім випадків запровадження Національним банком України вимоги щодо обов`язкового продажу частини надходжень в іноземній валюті. 
За допомогою визначення відсотка надходжень, який підлягає такому продажу, регулюється кількість іноземної валюти, яка буде продана на міжбанківському валютному ринку.
Статтею 13 Закону № 2473, поряд з договірними, встановлені нормативно-правові обмеження у часі для зарахування грошових коштів за операціями резидентів з експорту товарів.
Перелічені закони функціонують одночасно та пов`язані спільною метою - забезпеченням можливості Національного банку України впливати на курс національної валюти України. Такий вплив, поряд із відповідною девізійною валютною політикою, здійснюється шляхом регулювання попиту на національну валюту України (стаття 46 Закону України "Про Національний банк України").
Відповідно до частини 2 статті 13 Закону №2473 у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів грошові кошти підлягають зарахуванню на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України.
Ця вказівка на можливість встановлення Національним банком України вимог щодо обсягів зарахування коштів на рахунки резидентів від експорту товарів має особливе значення, коли таке зарахування вдається неможливим у зв`язку з проведенням сторонами експортного договору зарахування зустрічних однорідних вимог. Шляхом заборони закінчення валютного нагляду на підставі документів про зарахування, фактично відбувається регулювання обсягу надходження коштів на рахунки резидентів.
Таким чином, регулювання Національним банком України строків та обсягів надходження іноземної валюти шляхом встановлення правил валютного нагляду ґрунтується на законі та має легітимну мету - регулювання курсу національної валюти України у відповідності з економічними інтересами суспільства.
Зважаючи на наведене, суд не приймає до уваги доводи апелянта про обмеження свободи підприємництва. Право резидента припинити зобов`язання за контрактом шляхом зарахування беззаперечно передбачено нормами цивільного права. У цивільних правовідносинах воно вочевидь не підлягає обмеженню постановами Правління НБУ.
Принципи регулювання приватноправових відносин відрізняються від принципів, які застосовуються у публічних відносинах. Якщо у цивільних відносинах діє принцип "дозволено все, що не заборонено", то у відносинах з органами державної влади відсутня можливість альтернативної поведінки без прямого дозволу у законі.
Відповідно до частини 2 статті 1 Цивільного кодексу України до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.
Частинами 1 - 3 статті 3 Закону №2473 визначено, що відносини, які виникають у сфері валютного нагляду, регулюються Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону. Питання здійснення валютних операцій, основи валютного регулювання та нагляду регулюються виключно цим Законом. У разі якщо положення інших законів суперечать положенням цього Закону, застосовуються положення цього Закону.
З урахуванням наведеного розмежовано обмеження, які можуть існувати у цивільному законодавстві для резидента як сторони у договорі, від обмежень, які запроваджуються у адміністративних відносинах за його участю. До останніх належать правовідносини між резидентом та контролюючими органами, що виникають під час здійснення валютного нагляду.
Стаття 13 Закону №2473 спонукає резидентів забезпечити зарахування виручки у іноземній валюті від експорту продукції на валютний рахунок у певний строк та у певному обсязі. Для відступлення від цього з метою уникнення відповідальності резиденти мають вчинити чітко визначені заходи, виключний перелік яких наведений у тих самих Законах.
Можливість іншої поведінки резидентів, за якої санкції у вигляді пені за порушення строків зарахування валютної виручки до них не застосовуються, законом прямо не передбачена.
Тому при укладенні зовнішньоекономічного контракту резидент навіть за відсутності обмежень у цивільному законодавстві, мав виявити певну обачливість та з урахуванням вимог публічного права врегулювати відносини із своїм контрагентом або бути готовим до вчинення передбачених законом дій задля уникнення застосування до нього відповідальності.
Відтак, встановлення обмежень у строках та обсягах зарахування валютної виручки безпосередньо не впливає на дієздатність резидента у приватноправових зовнішньоекономічних відносинах, стимулює його дотримуватися цих строків, але не забороняє встановити їх на свій розсуд.
Зважаючи на викладене у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 10 квітня 2025 року №5305/23-00-07-08-01, а відтак і для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОМЕЙЗ УКРАЇНА".
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги, не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОМЕЙЗ УКРАЇНА" залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя доповідач: В.Ю. Ключкович

Судді: О.О. Беспалов 

Т.Р. Вівдиченко