Справа № 296/7335/25
2/296/2973/25 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

18 грудня 2025 року м.Житомир

Корольовський районнийсуд м. Житомирау складі
головуючої судді- Пилипюк Л. М.,
за участю секретаря судового засідання Клименко Е. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В :
03 липня 2025 року до Корольовського районного суду м. Житомира засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов обґрунтовано тим, що 12 липня 2023 року між ТзОВ «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 78117623 (далі по тексу рішення - Договір позики), який підписаний електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов Договору позики ТзОВ «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (позику) на погоджений умовами Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.
14 червня 2021 року між ТзОВ «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого ТзОВ «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТзОВ «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказані у реєстрі боржників.
Відповідно до реєстру боржників № 21 від 20 березня 2024 року до Договору факторингу № 14/06/21 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за Договором позики в розмірі 32 378,35 гривень, з яких: 8 431,16 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 23 947,19 гривень сума заборгованості за відсотками. З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Тому, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за Договором позики № 78117623 у розмірі 32 378,35 гривень.
На підставі наведеного позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором позики № 78117623 у розмірі 32 378,35 гривень. Також позивач просить відшкодувати йому за рахунок відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028 гривень.
Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 30 липня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали.
18 серпня 2025 року представник відповідача Безсмертний С. М. через підсистему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву. Заперечуючи вимоги позову, представник відповідача зазначає, що ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не набуло права вимоги до відповідача за Договором позики, адже договір факторингу було укладено 14 червня 2021 року, тоді як сам договір позики у липні 2023 року. Отже, на момент укладення договору факторингу строк виконання зобов`язань за кредитним договором ще не настав, а кредитний договір взагалі не був укладений. У зв`язку з цим представник відповідача вважає, що вимоги про стягнення заборгованості за договором позики № 78117623 від 12 липня 2023 року є недоведеними та не підлягають до задоволення. Крім того, витяг з Реєстру боржників № 21 від 20 березня 2024 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року містить лише підпис представника ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», тоді як підпис представника ТзОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відсутній, що не підтверджує дійсність переходу прав вимоги. Представник відповідача звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази перерахування коштів за кредитним договором, укладеним між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 . Також представник відповідача вважає, що доданий до позову розрахунок заборгованості не є належним доказом її виникнення за кредитним договором та не підтверджує правильність нарахування заборгованості, оскільки не містить жодних підписів чи печаток первісного кредитора, не містить інформації про порядок нарахування заборгованості, не зазначено відсоткову ставку, за якою здійснювалося нарахування, а також відсутні дані щодо внесення коштів у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Також представник відповідача вказує, що проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише в межах строку кредитування, тобто протягом 30 днів відповідно до договору, що становить 7 125 гривень. На підставі викладеного представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог, а також вирішити питання про розподіл судових витрат і стягнути з ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 6 000 гривень витрат на правову допомогу.
20 серпня 2025 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Представник позивача зазначає, що відповідно до умов Договору позики кошти відповідачу були надані в безготівковій формі шляхом перерахування на реквізити платіжної картки, зазначеної самим клієнтом. Оригінали первинних документів, у тому числі тих, що підтверджують факт перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника, знаходяться безпосередньо у кредитодавця, а ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» ними не володіє. Також зазначає, що у разі наявності у відповідача сумнівів або незгоди з розрахунком заборгованості він має можливість ініціювати проведення відповідної експертизи для отримання висновку щодо правильності такого розрахунку. Щодо укладення договору представник позивача зазначає, що без проходження відповідачем процедури реєстрації, отримання одноразового ідентифікатора (коду, який відповідно до домовленості сторін є електронним підписом позичальника та використовується ним як аналог власноручного підпису), а також без здійснення входу на вебсайт кредитодавця за допомогою логіна та пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісними кредиторами (позикодавцями) не був би укладений. Щодо нарахування відсотків представник позивача звертає увагу на те, що Договір позики діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, а тому кінцева дата строку кредиту є лише датою повернення кредиту, а не датою припинення дії кредитного договору. Крім того, представник позивача зазначає, що договір факторингу між первісним кредитором та позивачем укладений відповідно до вимог чинного законодавства України, яке діяло на момент його укладення, та жодним чином не порушує права і законні інтереси відповідача. З урахуванням усіх додаткових угод до договору факторингу зазначається, що договір факторингу був чинним на момент відступлення права вимоги до відповідача та є чинним на даний час, а отже перехід прав вимоги за Договором позики відбувся на підставі діючого договору факторингу, є правомірним і відповідає вимогам чинного законодавства України. На підставі викладеного представник позивача просить суд поновити строк для надання додаткових доказів, а саме розрахунку заборгованості за кредитним договором, та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
28 жовтня 2025 року представник відповідача подав до суду додаткові пояснення, в яких просив не долучати до матеріалів справи докази, подані ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», посилаючись на порушення вимог ЦПК України при їх поданні.
Представник позивача ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у судове засідання не з`явився, попередньо заявив про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 та його представник не з`явилися у судове засідання, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.
Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України).
Ураховуючи, що представник позивача та відповідач належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, однак не з`явились до суду та не повідомили про причини своєї неявки, а також, беручи до уваги строки розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд установив, що 12 липня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено електронний Договір позики № 78117623.
Відповідно до п. 20 Договору позики цей договір укладено у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію».
З пункту 28 Договору позики вбачається, що ОСОБА_1 підписав цей договір електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора 71JBMYpj6q.
Згідно з п. 1 Договору позики позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату від суми позики.
Пунктом 2 вказаного Договору передбачено, що кредит в сумі 9 500 гривень надається позичальнику строком на 30 днів. Процентна ставка - 2,5% в день (фіксована). 
Дата надання позики - 12 липня 2023 року. Дата повернення кредиту - 11 серпня 2023 року. Знижена процентна ставка - 0,625% в день. Процентна ставка за понадстрокове користування позикою - 2,70% в день. Пеня - 2,70 % в день. Орієнтовна реальна річна процента ставка - 709,17%. Орієнтовна загальна вартість позики - 11 281,25 гривень. 
14 червня 2021 року між ТзОВ «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання якої настав до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату з процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту.
Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору.
28 липня 2021 року між ТзОВ «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено додаткову угоду № 2 до договору факторингу, якою сторони погодили внести зміни до п.1.3 Договору.
13 червня 2022 року між ТзОВ «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено додаткову угоду № 7 до договору факторингу, якою сторони домовились викласти п 9.1 Договору в новій редакції. У вказаній додатковій угоді, зокрема, зазначається, у випадку якщо жодна зі сторін не направить письмове повідомлення про розірвання договору за один місяць до строку закінчення дії договору, даний договір факторингу автоматично пролонгується на кожний наступний рік.
20 березня 2024 року між ТзОВ «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено додаткову угоду № 21до договору факторингу, якою підтверджується передача прав вимоги згідно з Реєстром боржників № 22 та № 21 від 20 березня 2024 року.
Відповідно до витягу реєстру боржників № 21 від 20 березня 2024 року до Договору факторингу № 14/06/21 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в розмірі 32 378,35 гривень, з яких: 8 431,16 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 23 947,19 гривень - сума заборгованості за відсотками.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд ураховує наступне.
Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до змісту частин 3,4,6 статті 11Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Суд ураховує, що договір позики № 78117623 від 12 липня 2023 року підписаний відповідачем електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора, а тому такий договір укладений з додержанням письмової форми, визначеної законом та з додержанням процедури, визначеної Законом України «Про електронну комерцію».
Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності Договору позики.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України).
Правочин не може бути визнано недійсним у зв`язку з його вчиненням в електронній формі, якщо інше не передбачено законом (ч. 3 ст. 5 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно із ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 513 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Істотними умовами кредитного договору є розмір кредиту, порядок його повернення, розмір та порядок сплати процентів за користування кредитом.
У силу положень ст. ст. 22, 25 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (у редакції на час підписання Кредитного договору) передбачено ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Для ініціювання переказу в межах України можуть застосовуватися електронні платіжні засоби як внутрішньодержавних, так і міжнародних платіжних систем у порядку, встановленому Національним банком України. Ініціювання переказу за допомогою електронних платіжних засобів має оформлюватися відповідними документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, що визначаються правилами платіжних систем.
Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зазначив, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Позивач на підтвердження заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості за Договором позики не надав документів, передбачених ст. ст. 22, 25 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», які підтверджують виконання первісним кредитором ТзОВ «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів» свого обов`язку щодо видачі кредиту відповідачу ОСОБА_1 в розмірі 9 500 гривень.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц).
Суд ураховує, що матеріали справи не містять доказів отримання та використання відповідачем кредитних коштів.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Судом ураховує, що належними доказами на підтвердження наявності заборгованості та її розміру є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідні висновки висловлено у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року (справа № 161/16891/15).
Досліджуючи наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд вважає, що такий розрахунок не є належним та допустимим доказом наявності заборгованості, оскільки будь-яких доказів видачі кредиту, підтвердження отримання кредитних коштів відповідно до укладеного договору позивачем не надано. Розрахунок є виключно внутрішнім документом позивача, підготовленим його працівниками, та відображає односторонню арифметичну калькуляцію позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача.
Наведене узгоджуються з висновками, висловленими в постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року, справа № 755/18920/18.
Також суд ураховує, що розрахунок заборгованості, який наданий до відповіді на відзив належним чином не завірений (не підписаний) первісним кредитором, а тому такий доказ не відповідає критерію достовірності. З доданого протоколу перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису неможливо встановити який саме документ було підписано. Крім того, цей протокол створено 20 червня 2025 року, що може свідчити про наявність відповідного розрахунку заборгованості в розпорядженні позивача до звернення до суду з цим позовом.
Суд ураховує, що відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Разом з тим, жодний розрахунок заборгованості не може бути належним доказом на підтвердження видачі кредиту, перерахування кредитних коштів на картковий рахунок позичальника.
Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зазначив, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані Банком в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу. Саме виписка є первинним документом у спірних правовідносинах, про що вказується у Постанові Верховного суду у справі №200/5647/18 від 16 вересня 2020 року.
З урахуванням того, що наданий позивачем розрахунок суми боргу за договором позики не є зведеним документом і не підтверджений первинними обліковими бухгалтерськими документами, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявності у відповідача заборгованості за вказаним договором у розмірі, зазначеному в розрахунку.
Дослідивши наявні в справі докази, оцінивши докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог, що є підставою для висновку про відмову в задоволенні позову.
На підставі ст. 141 ЦПК України та у зв`язку з висновком суду про відмову в задоволенні позову, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.
Крім того, представник відповідача - адвокат Безсмертний В. М. заявляє вимогу про стягнення із ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь відповідача ОСОБА_1 судових витрат за надання правової допомоги у розмірі 6 000 гривень. 
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).
Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України).
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Суд установив, що 15 серпня 2025 року між адвокатом Безсмертним С. М. та ОСОБА_1 укладено договір № б/н про надання правничої допомоги (далі - Договір). На підтвердження виконання умов Договору до матеріалів справи долучено додаток № 1 до договору № б/н про надання правничої допомоги від 15 серпня 2025 року з описом наданих послуг та їх вартості, акт виконаних робіт, з якого вбачається, що клієнтом ОСОБА_1 було сплачено адвокату Безсмертному С. М. авансовий внесок у розмірі 6 000 гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № б/н від 15 серпня 2025 року.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
З урахуванням категорії, складності справи, обсягу роботи, виконаної адвокатом, суд дійшов висновку, що розмір витрат відповідача на правничу допомогу в сумі 6 000 гривень є завищеним та неспівмірним з обсягом виконаних адвокатом робіт. Відповідно до опису наданих адвокатом відповідача послуг його гонорар у розмірі 6 000 гривень включає плату за підготовку процесуальних документів та представництво інтересів відповідача в суді першої інстанції. Однак, суд ураховує, що судовий розгляд справи відбувся за відсутності сторін та їх представників. Відтак, суд вважає, що обґрунтованими, співмірними зі складністю справи та обсягом проведеної адвокатом роботою, в даному випадку є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 500 гривень.
Керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265 280, 281 ЦПК України, ст.ст. 3, 207, 509, 526, 626, 628, 633, 634, 638, 1046, 1049, 1054 ЦК України, суд
У Х В А Л И В :
Відмовити в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 3 500 (три тисячі п`ятсот) гривень витрат на правничу допомогу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», 01032 м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, ЄДРПОУ 35625014;
Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя Корольовського районного суду
міста Житомира       Лілія ПИЛИПЮК