Справа №:755/12941/25
Провадження №: 2-а/755/37/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" січня 2026 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді -  Хромової О.О.
при секретарі -   Бовкун М.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (в письмовому провадженні) в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, 

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати постанову від 05 липня 2025 року № АП-240/оф по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 24 червня 2025 року ОСОБА_1 самостійно звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою отримання військово-облікового документа встановленого зразка. 05 липня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 винесено постанову № АП-240/оф про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 КУпАП, а саме внаслідок несвоєчасного уточнення військово-облікових даних військовозобов`язаним, що є порушенням вимог розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 11 квітня 2024 року № 3633-ІХ. На позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 грн. Копію постанови позивач отримав 05 липня 2025 року. Однак, з вказаною постановою не погоджується, оскільки у протоколі не конкретизована норма закону, порушена позивачем. При складенні протоколу уповноважена особа не зазначила та не надала доказів неможливості отримання інформації з відповідних реєстрів. Оскаржувана постанова повністю дублює зміст протоколу у справі про адміністративне правопорушення, який не відповідає нормам законодавства щодо складення протоколу та яким не доведено, що ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення. Також
 ОСОБА_1 має відстрочку від призову. Крім того, оскаржувана постанова винесена з численними порушеннями процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, в тому числі, із порушенням строку притягнення до адміністративної відповідальності.
Таким чином, оскаржувана постанова є незаконною через відсутність складу адміністративного правопорушення, процедурні порушення, а також при вирішенні справи про адміністративне правопорушення і винесенні постанови, порушення строку притягнення до адміністративної відповідальності.
З огляду на положення Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Закону України «Про військовий облік та військову службу», Закону України «Про єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, позивач був зобов`язаний в семиденний строк з моменту зміни його персональних даних повідомити про це орган, де він перебував на військовому обліку. Однак, інформацію, яку не оновив позивач, відповідач повинен був отримати від уповноважених органів та з реєстрів, до яких має доступ в електронному вигляді.
У діях, які кваліфіковані відповідачем за частиною третьою статті 210-1 КУпАП є склад правопорушення, адже відповідачем не надано жодних додатків до оскаржуваної постанови, які б підтверджували зазначені в ній обставини порушення позивачем. Сама наявність постанови не надає підстав вважати, що рішення відповідача є правомірним. Відповідачем не вжито всіх заходів для повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, що мали значення для правильного вирішення справи належним чином, зокрема, не надано доказів, що позивач після зміни місця проживання не став на військовий облік у відповідному ІНФОРМАЦІЯ_1.
Враховуючи, що ОСОБА_1 особисто оновлював дані у ІНФОРМАЦІЯ_1 та отримував відстрочку від призову шляхом особистого подання заяви, відповідач був обізнаний про факт уточнення даних позивачем 10 вересня 2024 року, тому саме вказана дата є датою вчинення адміністративного правопорушення та датою його виявлення. Таким чином, оскаржувана постанова винесена поза межами строку накладення адміністративного стягнення, встановленого частиною першою статті 38 КУпАП.
З огляду на викладене позов просив задовольнити та стягнути з відповідача судові витрати.
В порядку автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Хромовій О.О.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15 липня 2025 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (в письмовому провадженні). Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.
Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_1 , правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Копію позовної заяви з додатками та ухвалу про відкриття провадження у справі доставлено до електронного кабінету відповідача 15 липня 2025 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа від 15 липня 2025 року.
Відповідно до частин п`ятої, восьмої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши письмові матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до таких висновків.
Відповідно до паперової копії інформації із мобільного застосунка «Резерв+» від 18 жовтня
2024 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наявна примітка про дату уточнення військово-облікових даних - 10 вересня 2024 року. Відомостей про надання відстрочки від призову чи бронювання не встановлено.
Також в матеріалах справи міститься довідка від 10 вересня 2009 року, вих. № к/237, видана ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 , про те, що він знаходиться на військовому обліку офіцерів запасу в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 08 вересня 2009 року.
Згідно довідки від 10 вересня 2024 року, вих. № 120/10-744, виданої НМУ ім. О.О. Богомольця МОЗ України, ОСОБА_1 зарахований за програмою підготовки в інтернатурі за спеціальністю «Офтальмологія» на умовах контракту загальною тривалістю 2 роки (з 01 серпня 2024 року по 30 червня 2026 року). Довідка видана для подання до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З довідки від 03 жовтня 2024 року, вих. № 24, виданої ТОВ «Медичний центр «Очі Клінік», ОСОБА_1 проходить стажування в інтернатурі за спеціальністю «Офтальмологія» на посаді лікаря-інтерна згідно з наказом від 01 липня 2024 року № 2403, період навчання терміном 16 місяців. Довідка видана для подання до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Також до матеріалів справи долучено Договір від 01 липня 2024 року № 2403 про навчання в інтернатурі, укладений між ТОВ «Медичний центр «Очі Клінік» та ОСОБА_1 
05 липня 2025 року за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 винесено постанову
№ АП-240/оф за справою про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 КУпАП. Встановлено, що 24 червня 2025 року під час звірки облікових даних громадянином ОСОБА_1 , був виявлений факт невчасного (10 вересня 2024 року) уточнення військово-облікових даних військовозобов`язаного, що підтверджується витягом з ЄДРПВР. Це є порушенням вимог розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 11 квітня 2024 року № 3633-ІХ. ОСОБА_1 у поясненнях зазначив, що пояснення будуть надані під час розгляду справи, проте, на розгляд справи не прибув.
Враховуючи, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, що передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП, а саме: допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, постановлено накласти на громадянина ОСОБА_1 штраф у сумі 17 000,00 грн.
Позивач факт вручення йому копії оскаржуваної постанови 05 липня 2025 року не заперечував, також не висловив заперечень щодо обізнаності про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 55 Конституції України проголошено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до вимог частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною першою статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Згідно із статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративне правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про адміністративне правопорушення (стаття 8 КУпАП).
Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної Постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно із пунктом 5 частини першої статті 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.
Статтею 235 КУпАП передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію встановлена статтею 210-1 КУпАП.
За частиною першою статті 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно із частиною третьою наведеної статті вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Спеціальним законом, який визначає, зокрема, обов`язки громадян щодо здійснення мобілізації в особливий період, є Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі - Закон № 3543/зі змінами та доповненнями згідно із Законом України від 11 квітня
2024 року № 3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку»). 
За визначенням абзацу 5 частини першої статті 1 Закону № 3543-XII особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року
№ 64/2022 на території України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який триває станом на дату ухвалення рішення.
Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від
03 березня 2022 року № 2105-IX затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 «Про загальну мобілізацію», яким оголошено проведення загальної мобілізації, яка триває станом на дату ухвалення рішення. 
Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації. 
Законом України від 11 квітня 2024 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» (набрав чинності 18 травня 2024 року) було внесено зміни до статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме передбачено, що: 1) військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження; 2) у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.
Враховуючи вимоги зазначеного абзацу сьомого частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» всі військовозобов`язані, окрім тих, що відносяться до абзаців другого, третього, четвертого, п`ятого, шостого зобов`язані протягом 60 днів уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.
Частиною десятою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, окрім іншого: - уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки (абзац другий); - виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством (абзац шостий).
Частина десята статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» викладена в редакції Закону № 3633-IX, який набув чинності 18 травня 2024 року.
Відповідно до частини одинадцятої статті 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), номерів засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.
Вказаний обов`язок визначено також пунктом 23 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487 (далі - Порядок).
Згідно із пунктом 1 Порядку цей Порядок визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації).
Відповідно до пункту 2 Порядку, військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
За змістом абзацу 2 підпункту 1 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є додатком до вищевказаного Порядку, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні, зокрема, перебувати на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані СБУ - у Центральному управлінні або регіональних органах СБУ (далі - органи СБУ), військовозобов`язані розвідувальних органів - у відповідному підрозділі розвідувального органу). Крім того, призовники, військовозобов`язані та резервісти, які проживають в селах та селищах, а також у містах, де відсутні відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, повинні перебувати на персонально-первинному військовому обліку у відповідних виконавчих органах сільських, селищних, міських рад.
Абзацом четвертим пункту 1 частини другої Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3633-ІХ встановлено, що громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом
60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані:
-у разі перебування на території України - шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності);
-у разі перебування за кордоном - шляхом повідомлення на офіційну електронну адресу або на офіційний номер телефону, які зазначені на офіційному сайті територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).
Вищезазначені норми права передбачають три шляхи, яким громадяни України, які перебувають на території України та які перебувають на військовому обліку повинні були уточнити свої персональні дані з 17 травня 2024 року по 16 липня 2024 року (включно), а саме:
-через центр надання адміністративних послуг;
-через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста;
- у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.
До позовної заяви не додано будь-яких з наведених вище документів (військово-облікового документа чи паперової копії інформації із застосунку «Резерв+»), які б давали суду можливість пересвідчитися у дотримання ОСОБА_1 вимог Закону № 3696-ІХ в частині виконання обов`язку оновлення власних військово-облікових даних у встановлений законом строк.
Водночас, обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 підтвердив факт несвоєчасного оновлення військово-облікових даних, а саме - 10 вересня 2024 року, однак, відомостей про спосіб оновлення не зазначив, доказів на підтвердження особистого звернення до ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою оновлення власних військово-облікових даних не надав.
Таким чином, позивач не заперечує факт наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, а саме несвоєчасного оновлення військово-облікових даних у строки встановлені абзацом четвертим пункту 1 частини другої Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3633-ІХ.
Стаття 68 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний неухильно дотримуватись Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від відповідальності.
Відповідно до статті 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Згідно із статтею 42 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та пункту
19 Порядку № 1487 громадяни України, винні в порушенні правил військового обліку громадян України, а також у вчиненні інших порушень законодавства про військовий обов`язок і військову службу, несуть відповідальність згідно із законом.
Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування обставин, що викладені в оспорюваній постанові.
Частиною першою статті 210-1КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.
Приміткою у статті 210 КУпАП визначено, що положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Однак, примітка до статті 210 КУпАП не може бути застосована в даному випадку до спірних правовідносин, оскільки чинне законодавство зобов`язувало саме позивача вчинити певні дії, і уточнити свої персональні дані у встановлений строк, які могли бути вчинені тільки ним особисто у один із визначених способів, відтак держатель Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів може перевірити чи уточнив військовозобов`язаний свої персональні дані, але обов`язок такого уточнення покладається на військовозобов`язаного, яким є позивач.
Частиною десятою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з відповідними змінами, визначено способи, якими громадяни України зобов`язані уточнити протягом встановленого шестидесятиденного строку свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.
ОСОБА_1 , проігнорувавши виконання обов`язку, покладеного на нього згідно вищезазначених правових норм, жодним із визначених способів уточнення своїх персональних даних не скористався, порушив правила військового обліку і вчинив порушення законодавства про військовий обов`язок і військову службу, що тягнене за собою накладення адміністративного стягнення.
Таким чином, суд вважає, що матеріалами справи підтверджено правомірність прийняття оскаржуваної постанови.
Суд також враховує таке.
Згідно зі статтею 42 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та пунктом
19 Порядку № 1487 громадяни України, винні в порушенні правил військового обліку громадян України, а також у вчиненні інших порушень законодавства про військовий обов`язок і військову службу, несуть відповідальність згідно із законом.
Частиною першою статті 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.
Статтею 38 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині сьомій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді). Адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.
Оскільки інкриміноване адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП, вчинене в особливий період, стягнення за його вчинення може бути накладено протягом трьох місяців з дня його вчинення.
Днем виявлення правопорушення слід вважати день, коли до уповноваженого органу надійшли будь-які відомості про можливе вчинення адміністративного правопорушення (постанова Верховного Суду від 28 лютого 2019 в справі № 149/2498/17).
Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначає, що відповідачем факт порушення строків оновлення військово-облікових даних позивачем виявлено 10 вересня 2024 року під час його особистого звернення до ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою отримання відстрочки від призову.
Водночас, матеріали справи не містять відомостей про обраний позивачем спосіб оновлення військово-облікових даних, а саме шляхом його особистої явки до ІНФОРМАЦІЯ_1 10 вересня 2024 року, доказів на підтвердження вказаного позивачем не надано. Також матеріали справи не містять відомостей про отримання позивачем відстрочки від призову, про що зазначено у позові.
Водночас, в оскаржуваній постанові від 05 липня 2025 року № АП-240/оф вказано, що факт несвоєчасного оновлення військово-облікових даних ОСОБА_1 виявлено уповноваженими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 24 червня 2025 року під час звірки облікових даних.
Вказані обставини позивач не заперечував.
Таким чином, оскаржувану постанову винесено в межах тримісячного строку притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП, вчинене в особливий період.
Оцінюючи інші доводи позову, суд зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
При цьому, згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а, крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною третьою статті 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 грн відповідає вимогам чинного законодавства.
З огляду на викладене, враховуючи наявні в справі докази, відповідно до статті 293 КУпАП України, суд, як орган, що розглядає адміністративний позов (скаргу або протест) на постанову по справі про адміністративне правопорушення, перевіривши законність і аргументованість винесеної постанови, дійшов висновку про те, що постанова від 05 липня 2025 року № АП-240/оф за справою про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 КУпАП відповідає вимогам закону, а тому позов є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.
Також відповідно до частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно зі статтею 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати у виді судового збору слід покласти на позивача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 19, 132, 134, 143, 241-251 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 .
Повне рішення суду виготовлено 06 січня 2026 року. 

Суддя          О.О. Хромова