ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

05 лютого 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/1912/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Сафронової С.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 року в адміністративній справі №280/1912/25 (головуючий суддя першої інстанції -Артоуз О.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, (третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області) про визнання протиправним та скасування рішення управління Пенсійного фонду України, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В: 
Позивач 17.03.2025 року звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Житомирській області, (третя особа - ГУ ПФУ в Запорізькій області), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Житомирській області від 28.02.2025 №083850025140 про відмову в призначенні пенсії за віком;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Житомирській області зарахувати до її пільгового стажу роботи за «Списком №1» період роботи на посаді рентгенлаборанта з 02.03.1998 року по 31.07.2013 року;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Житомирській області призначити їй з 28 лютого 2025 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 28.02.2025 року №083850025140 про відмову в призначенні пенсії за віком.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до пільгового стажу роботи за Списком №1 ОСОБА_1 період роботи на посаді рентгенлаборанта з 02.03.1998 року по 31.07.2013 року, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 28.02.2025 року пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII.
В іншій частині позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з не повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що подана позивачем заява про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, не підлягає задоволенню, оскільки у позивача відсутній необхідний пільговий стаж для призначення пенсії за вказаним нею періодом.
Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила в задоволенні вимог скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
У період з 25.07.2025 року по 29.07.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період з 01.09.2025 року по 15.09.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період з 24.09.2025 року по 11.11.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала на лікарняному. У період з 13.11.2025 року по 09.12.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала на лікарняному. У період з 29.12.2025 року по 11.01.2026 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, встановила наступне.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 21.02.2025 року звернулась до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1. 
Рішенням ГУ ПФУ в Житомирській області від 28.02.2025 року №083850025140, яке прийнято за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із недосягненням пенсійного віку. Також згідно рішення до пільгового стажу не зараховано періоди роботи відповідно до довідки про підтвердження наявного стажу роботи за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 06.02.2025 року за №10/1 з 02.03.1998 року по 31.07.2013 року, оскільки посилання на списки в даній довідці не відповідають спискам, чинним на час роботи заявника.
Не погодившись з рішенням про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, позивач оскаржила таку відмову до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 року (далі по тексту - Закон №1788) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (далі по тексту - Закон №1058).
Відповідно до частини першої статті 114 Закону №1058 право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Згідно частини другої статті 114 Закону №1058 на пільгових умовах пенсія за віком призначається:
1) працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Тобто, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є належність його професії, посади до пільгової (до Списку №1 в даному випадку) та підтвердження шкідливих умов праці за результатами проведеної атестації робочого місця, а також наявність достатньої кількості пільгового стажу на таких роботах та досягнення відповідного віку, встановленого законом.
Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи; жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.
Зазначене зменшення пенсійного віку для жінок застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року.
За приписами статті 12 Закону №1788 право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Так, пункт «а» статті 13 цього закону в редакції, чинній до 01.04.2015 року передбачав, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
За приписами статті 12 Закону №1788 право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Натомість, згідно із пунктом «а» статті 13 Закону №1788 в редакції, чинній до внесення змін Законом №213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Згідно із пунктом «а» статті 13 Закону №1788 в редакції, чинній після 01.04.2015 передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Тобто, Законом №213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «а» статті 13 Закону №1788 вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII (пункт 1 рішення).
Згідно із пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-XII, в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Таким чином, Рішенням №1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону №1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення цього Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом №213-VIII.
У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020, встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 45 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду України).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 45 років, тоді як другий - у 50 років.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 року у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788 з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058.
Велика Палата Верховного Суду в межах зразкової справи №360/3611/20 дійшла висновку про те, що в даному випадку підлягають застосуванню саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, положення яких є найбільш сприятливими для особи, а не Закону №1058-ІV. При ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 45 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду України).
Підставою для відмови позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 в рішенні пенсійного органу зазначено недосягнення пенсійного віку.
Статтею 62 Закону №1788 установлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі Списками №1 деталізоване у Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383 (далі по тексту - Порядок №383).
Пунктом 10 Порядку №383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі по тексту - Порядок № 637).
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідачем в спірному рішенні встановлено, що пільговий стаж позивача за Списком № 1 становить 11 років 05 місяців 11 днів. Страховий стаж роботи становить -30 років 02 місяці 20 днів.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час подання до пенсійного органу заяви від 21.02.2025 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 досягла повних 47 років. 
Тобто, за наявності страхового стажу 30 років та пільгового стажу за Списком №1 позивач має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.
Не зрозуміло, чому в рішенні пенсійного органу при розгляді заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, наведено цитування пункту 2 частини другої статті 114 Закону №1058, яка передбачає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2, і саме на підставі зазначеної норми відмовлено позивачу в призначенні пенсії.
З урахуванням зазначених вище обставин та наведених норм права, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність рішення пенсійного органу та його скасування, з чим погоджується колегія суддів.
Крім того, спірним рішенням пенсійного органу до пільгового стажу позивача не зараховано період роботи. Зазначено, що відповідно до довідки про підтвердження наявного стажу роботи пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 06.02.2025 року за №10/1 не зараховано період з 02.03.1998 року по 31.07.2013 року, оскільки посилання на списки в даній довідці не відповідають спискам чинним на час роботи заявника.
Як встановлено судом першої інстанції, трудова книжка позивача серії НОМЕР_2 від 02.09.1996 року щодо спірних періодів роботи містить наступні записи:
№2 02.03.1998 року - переведена на посаду рентгенлаборанта 2 міської лікарні в ЦРЛ Шевченківського району. За умовами праці посада рентгенлаборанта рентгенодіагностичних кабінетів відноситься до особливо шкідливих умов праці, що відповідає показникам списку № 1 розділ ХІХ пп 12300000-20426 і 12300000 – 24577, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення;
№3 07.04.2004 року – проведена атестація рентгенодіагностичного відділення. Умови та характер праці рентгенлаборантів відноситься до особливо шкідливих та відповідають позиції 19 розділу ХІХ «Охорона здоров`я» списку № 1 виробництв і професій з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових підставах;
№04 07.04.2009 року - проведена атестація рентгенодіагностичного відділення. Умови та характер праці рентгенлаборантів відноситься до особливо шкідливих та відповідають позиції 19 розділу ХІХ «Охорона здоров`я» списку № 1 виробництв і професій з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових підставах. Присвоєна друга кваліфікаційна категорія зі спеціальності «рентгенологія»;
№5 31.07.2013 року - звільнена у зв`язку із переведенням п. 5 ст. 36 КЗпП України до КУ «Міська лікарня № 8».
Відтак, наведені записи в трудовій книжці про роботу позивача за вказаний період свідчать про зайнятість останньої на відповідній посаді повний робочий день. Записи про спірний період роботи засвідчені печатками підприємств і дефектів їх вчинення не мають.
Вказані записи підтверджуються також довідкою про підтвердження наявного стажу роботи пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» від 06.02.2025 року за №10/1.
Доводи відповідача про те, що довідка про підтвердження наявного стажу роботи пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 06.02.2025 року за № 10/1 з 02.03.1998 року по 31.07.2013 року, оскільки посилання на списки в даній довідці не відповідають спискам чинним на час роботи заявника суд першої інстанції обґрунтовано відхилив з огляду на таке.
Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року № 83 встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
У спірний період з 02.03.1998 року по 31.07.2013 року були чинні:
- Список №1, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994 року (діяв з 11.03.1994 року по 15.01.2003 року) зокрема розділ XІX Установи охорони здоров`я: 12300000-24713 Середній медичний персонал рентгенівських відділень (кабінетів), а також середній медичний персонал, постійно зайнятий у рентгеноопераційних, ангіографічних кабінетах. Атестація робочого місця підтверджується наказом від 21.10.1997 року № 114;
- Список №1, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003 року (діяв з 16.01.2003 року по 01.08.2016 року) - розділ XІX Охорона здоров`я, 19 рентгенолаборанти, у тому числі у відділеннях інтервенційної радіології (рентгенохірургічний блок) і флюорографічних кабінетах. Атестація робочого місця підтверджується наказами № 231 від 07.04.2009 року та №162 від 07.04.2004 року.
Отже, посада рентгенлаборанта на якій позивач працювала у період з 02.03.1998 року по 31.07.2013 року, відноситься до посад, передбачених Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем неправомірно не зараховано до пільгового стажу роботи позивача за Списком №1 періоду з 02.03.1998 року по 31.07.2013 року.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні документів, що підтверджують стаж роботи.
Щодо оцінки наявності у позивача права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах за Списком №1 суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у позивача достатньої кількості пільгового стажу на роботах, які дають право на призначення пільгової пенсії за Списком №1, та досягнення нею необхідного для призначення такої пенсії встановленого законом віку.
З метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до пільгового стажу роботи за Списком №1 ОСОБА_1 період роботи на посаді рентгенлаборанта з 02.03.1998 року по 31.07.2013 року.
Статтею 58 Закону України №1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії та обрахунку стажу.
Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення, перерахунку пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати пенсію позивача.
З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення, розрахунок, перерахунок пенсії, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про необхідність зобов`язання Головного управління ПФУ в Житомирській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії на пільгових умовах від 21.02.2025 року з урахуванням висновків суду.
Вирішуючи питання щодо органу Пенсійного фонду, який має обов`язок щодо поновлення порушеного права позивача, суд зазначає, що пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005 року №22-1 визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
У зв`язку із чинністю вказаної вище норми Порядку №22-1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області розглянуто заяву позивача про призначення пенсії, який у розглянутому спорі є органом, що призначає пенсію.
Таким чином, суд першої інстанції правильно зобов`язав саме Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вчинити дії, направлені на поновлення порушених ним прав позивача.
Враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини першої статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною четвертою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 року в адміністративній справі №280/1912/25 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 року в адміністративній справі №280/1912/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 

Головуючий - суддя І.В. Юрко 

суддя С.В. Білак 

суддя С.В. Сафронова