ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року
м. Київ
справа № 279/1788/17 
провадження № 51- 1355 км 25
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції:
виправданого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 , 

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 08 січня 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42016061350000010, за обвинуваченням 
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України. 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 28 грудня 2023 року ОСОБА_6 визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з недоведенням вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України та недоведенням в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України. 

Вирішено питання речових доказів у провадженні. 

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 08 січня 2025 року виправдувальний вирок суду першої інстанції залишено без змін. 

За обставин, встановлених судом та детально викладених у виправдувальному вироку, ОСОБА_6 обвинувачувався в службовому підробленні, а саме, у внесенні до офіційних документів службовою особою завідомо неправдивих відомостей, іншому підробленні офіційних документів та у зловживанні службовим становищем, тобто умисному, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самого себе та інших фізичних осіб використанні службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що завдало істотної шкоди державним інтересам. 

Так, ОСОБА_6 працюючи з 03 січня 2006 року на посаді завідуючого Коростенською філією ДПТНЗ «ЖНЦ № 4» та будучи службовою особою, на яку покладено адміністративно-господарські та організаційно-розпорядчі функції, використовуючи своє службове становище в супереч інтересам служби, діючи умисно, в період часу з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року, здійснив службове підроблення, тобто вніс до офіційних документів, а саме до табелів обліку вичитаних годин та табелів обліку використання робочого часу за: січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015 року, квітень 2015 року, травень 2015 року, червень 2015 року, липень 2015 року, серпень 2015 року, вересень 2015 року, жовтень 2015 року, листопад 2015 року, грудень 2015 року завідомо неправдиві відомості про перебування на робочому місці, а також здійснення навчального процесу працівниками Коростенської філії ДПТНЗ «ЖНЦ №4» - ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та сумісниками Коростенської філії ДПТНЗ «ЖНЦ №4» - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , достовірно знаючи, що вказані особи проводили заняття в неповному обсязі або на робочому місці були відсутні, що підтверджується роздруківками про дату та час входу на охоронювану територію Коростенської виправної колонії №71 працівників та сумісників Коростенської філії ДПТНЗ «ЖНЦ №4» та табелями обліку робочого часу сумісників за основним місцем роботи.

У подальшому, ОСОБА_6 продовжуючи свої злочинні дії, зловживаючи службовим становищем, діючи умисно, з метою одержання неправомірної вигоди для самого себе та в інтересах інших осіб - працівників та сумісників Коростенської філії ДПТНЗ «ЖНЦ №4», з використанням службового становища всупереч інтересам служби, в результаті внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, а саме: до табелів обліку вичитаних годин та табелів обліку використання робочого часу за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015 року, квітень 2015 року, травень 2015 року, червень 2015 року, липень 2015 року, серпень 2015 року, вересень 2015 року, жовтень 2015 року, листопад 2015 року, грудень 2015 року, на підставі відомостей яких в період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року проводилось нарахування та виплата працівникам Коростенської філії ДПТНЗ «ЖНЦ №4» заробітної плати, допомог, премій, інших заохочувальних та компенсаційних виплат та відпускних (компенсацій за невикористані відпустки) та перерахування внесків до державних цільових фондів, чим сприяв неправомірній виплаті з державного бюджету України грошових коштів на загальну суму 92913,34 грн та завдав істотної шкоди державним інтересам на вказану суму.

Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор не погоджується з ухвалою апеляційного суду в частині виправдання ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 366 КК України та просить її скасувати і призначити новий розгляд у вказаному суді з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Прокурор вважає, що всупереч вимогам ст. 419 КПК України, апеляційний суд не перевірив належним чином доводів апеляційної скарги сторони обвинувачення та не усунув суперечностей у висновках суду першої інстанції, про які вказував у апеляційній скарзі прокурор та які стосувалися безпідставності, на його думку, виправдання ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 366 КК України. 
Під час касаційного розгляду прокурор ОСОБА_5 підтримала касаційну скаргу сторони обвинувачення та просила її задовольнити. 
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Судові рішення в частині виправдання ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 364 КК України в касаційній скарзі не оспорюються та не переглядаються.
У касаційній скарзі прокурор як на підставу скасування оскаржуваної ухвали апеляційного суду, посилається на неповноту судового розгляду, наводить доводи про невідповідність висновків судів, викладених в судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, не погоджується з оцінкою судом доказів та виправданням ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 366 КК України. 
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Фактичні обставини кримінального провадження були предметом оцінки судів першої та апеляційної інстанцій і вони перегляду в касаційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України, не підлягають. Натомість, неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження є підставами для скасування чи зміни відповідних судових рішень в апеляційному порядку, згідно зі ст. 409 КПК України. 
При розгляді доводів касаційної скарги колегія суддів виходить із фактичних обставин кримінального провадження, встановлених судом першої інстанції.
Оскільки обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності винуватості особи тлумачаться на її користь, то суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, прийняли законні та обґрунтовані рішення про відсутність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що рішення суду про виправдання останнього є правильним.
Дослідивши всі надані стороною обвинувачення докази, в тому числі показання свідків та письмові матеріали кримінального провадження, надавши кожному з них оцінку на предмет допустимості, а сукупності зібраних доказів - на предмет достатності для підтвердження обвинувачення, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність виправдання ОСОБА_6 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки у судовому засіданні не було доведено, що ним вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 366 КК України.
Не погодившись з таким висновком суду першої інстанції прокурор подав апеляційну скаргу, в якій вказував, що виправдувальний вирок підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Прокурор вважав, що приймаючи до уваги одні докази та відхиляючи інші, суд першої інстанції не в повній мірі обґрунтував та не мотивував свого рішення. Не погоджувався з мотивами виправдання ОСОБА_6 та посилався на те, що дослідивши докази в цій справі, суд мав перевірити правильність розрахунків проведених державним аудитором та самостійно визначити розмір заподіяної шкоди.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що такі доводи прокурора за результатом апеляційного розгляду були ретельно перевірені апеляційним судом та обґрунтовано залишені без задоволення.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості й умотивованості судового рішення, убачається, що: законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 404 КПК України апеляційна процедура передбачає оцінку оскаржуваного вироку щодо його відповідності нормам кримінального та процесуального законів, фактичним обставинам кримінального провадження, а також дослідженим у судовому засіданні доказам.
За вимогами ст. 419 КПК України, в ухвалі апеляційного суду має бути зазначено, зокрема, суть апеляційної скарги та докладні мотиви прийнятого рішення, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких її визнано необґрунтованою.
Зважаючи на законодавчі приписи, а також положення ст. 419 КПК України, суд апеляційної інстанції зобов`язаний проаналізувати й зіставити з наявними у кримінальному провадженні та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. При залишенні заявлених вимог без задоволення, в ухвалі має бути зазначено підстави на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
У цій справі, як убачається з її матеріалів, за результатом апеляційного розгляду судом встановлено, що ухвалюючи виправдувальний вирок щодо ОСОБА_6 , суд першої інстанції, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч. 2 ст. 22 КПК України, згідно з яким сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, ретельно перевірив представлені сторонами докази, у тому числі й ті, на підставі яких було пред`явлено обвинувачення ОСОБА_6 та виснував, що не доведено вчинення останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. 
Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється, зокрема, у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим. 
Залишаючи доводи апеляційної скарги прокурора без задоволення, апеляційний суд виходив з того, що органом досудового розслідування не доведено наявності умислу у ОСОБА_6 на вчинення службового підроблення. 
Перевіряючи в порядку апеляційної процедури виправдувальний вирок, апеляційний суд погодився в позицією суду першої інстанції про те, що стороною обвинувачення не було долучено жодних переконливих доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_6 службового підроблення та при формулюванні обвинувачення останньому, не дотримано вимог ст. 291 КПК України, за змістом яких в обвинувальному акті повинні бути наведені дані про подію (час, місце, спосіб) кримінальних правопорушень, форму вини, мотив і мету його вчинення по кожній інкримінованій дії.
Сторона обвинувачення, формулюючи обвинувачення ОСОБА_6 не конкретно та неповно виклала фактичні обставини, не встановила час і місце скоєння злочину, зазначивши лише загальне формулювання про те, що останній, як службова особа, вніс до офіційних документів завідомо неправдиві відомості, а саме: до табелів обліку вичитаних годин та табелів обліку використання робочого часу за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015 року, квітень 2015 року, травень 2015 року, червень 2015 року, липень 2015 року, серпень 2015 року, вересень 2015 року, жовтень 2015 року, листопад 2015 року, грудень 2015 року про перебування на робочому місці працівників Коростенської філії ДПТНЗ «ЖНЦ №4», а також здійснення ними навчального процесу.
Залишаючи доводи апеляційної скарги прокурора без задоволення, апеляційний суд виходив з того, що стороною обвинувачення не було чітко встановлено щодо кого саме з викладачів і які саме неправдиві відомості були внесені до табелів вичитаних годин, табелів обліку робочого часу, коли кожним із них не були проведені заняття, чи були неповно проведені заняття, а лише узагальнено зазначено з перерахуванням прізвищ викладачів, що вказані особи проводили заняття в неповному обсязі або на робочому місці були відсутні. Натомість прокурором в апеляційній скарзі запропоновано суду самостійно встановити та перевірити ці обставини, що апеляційним судом правильно було розцінено як намагання перекласти обов`язок доказування обвинувачення на суд, що не допускається, а стороні захисту захищатися від неконкретного, несформульованого, незрозумілого обвинувачення.
Крім того, апеляційний суд обґрунтовано в свої ухвалі вказав, що така позиція сторони обвинувачення суперечить вимогам ст. 242 КПК України, в тому числі п. 6 ч. 2 цієї статті, яка визначає, що якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання призначається відповідна експертиза. У даній справі під час досудового розслідування судово - бухгалтерська експертиза для визначення матеріального збитку не призначалася. Не заявляв прокурор жодних клопотань про призначення такої експертизи і в суді першої інстанції. Правом змінити обвинувачення, уточнивши та конкретизувавши його сторона обвинувачення також не скористалася.
Також вказаним судом правильно залишено без задоволення посилання сторони обвинувачення про те, що суд мав можливість самостійно оцінити докази на підставі яких було проведено нарахування заробітної плати викладачам та визначити щодо кожного з них кількість невідпрацьованих годин, зайво нарахованих годин, зайво виплачених коштів, оскільки наведене виходить за межі пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, яким щодо кожного викладача такі обставини не встановлювалися, а було лише визначено загальну суму заподіяної шкоди, в розмірі 92913,34 гривень, яку як неправомірну вигоду, за версією обвинувачення, ОСОБА_6 одержав для себе самого та в інтересах інших осіб - працівників та сумісників.
Таким чином, апеляційний суд переглядаючи апеляційну скаргу сторони обвинувачення про наявність в діях ОСОБА_6 , на їх думку, складу інкримінованого кримінального правопорушення і відсутність підстав для виправдання останнього, обґрунтовано визнав її безпідставною та правильно погодився з висновками про відсутність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України і прийняв законне та справедливе рішення про залишення виправдувального вироку суду першої інстанції без зміни. 
За результатом апеляційного розгляду цей суд обґрунтовано виснував, що судом першої інстанції досліджені всі фактичні обставини, з`ясування яких мало істотне значення для прийняття правильного рішення, а доводи сторони обвинувачення про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, обґрунтовано визнані безпідставними та залишені без задоволення. Колегія суддів вважає, що ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, вона містить докладні мотиви прийнятого рішення та підстави, з яких апеляційну скаргу прокурора визнано необґрунтованою та відповідає вимогам законності та обґрунтованості та погоджується з наведеними в ній висновками про законність і обґрунтованість виправдувального вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 366 КК України. 
Отже, касаційна скарга прокурора не містить доводів на обґрунтування наявності істотних порушень вимог кримінального процесуального закону і таких порушень, у цій справі, колегією суддів не встановлено, а також доводів на обґрунтування неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, тому підстав, передбачених ст. 438 КПК України, для скасування оскаржуваного судового рішення та задоволення касаційних вимог, немає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Ухвалу Житомирського апеляційного суду від 08 січня 2025 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3