Справа № 523/20304/25
Провадження №2/523/461/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
заочне
"11" лютого 2026 р. Пересипський районний суд м. Одеси, в складі:
головуючого судді – Бузовського В.В.,
при секретарі – Петровської О.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ), який діє від імені та в інтересах недієздатного ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_3 (останнє відоме зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 ) про визнання права особистої приватної власності, -
встановив:

Позивач звернув до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування вимог посилався на те, що він є сином (опікуном) недієздатного батька якому йому належала на праві власності квартира в Кам`янець-Подільському на підставі договору дарування, яку він за договором міни передав та отримав квартиру в м. Одесі. Таким чином, квартира яку батько набув під час шлюбу є його особистою власністю, що і стало підставою звернення до суду.
Представник позивачки в судове засідання не з`явилася та просила розглянути справу у її відсутність та відсутність позивача.
Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про місце, день і час розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 41), причини неявки не повідомила, відзив на позов не надавала.
Судове рішення (заочне) ухвалено за відсутності учасників справи.
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
Так судом встановлено, що16 червня 1973 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб в другому Суворовському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис 1007.
За договором дарування зареєстрованим держнотконтородю за р.№1-796 від 19.02.1997 року, зареєстрованому в Кам`янець- Подільському БТІ за р.№ 20-27/54, ОСОБА_2 , продовжував мешкати та працювати в м. Одесі та вирішив обміняти належну йому на підставі права власності квартиру в Кам`янець-Подільському на квартиру в м. Одесі.
На ім`я ОСОБА_5 - ОСОБА_2 видав доручення, яке посвідчено Першою Одеською держнотконторою за р.№ 14- 16 від 08 січня 1997 року на представлення його інтересів.
04 березня 1997 року між ОСОБА_5 , яка діяла від імені ОСОБА_2 з однієї сторони, та ОСОБА_6 з другої сторони, був укладений Договір міни, за яким ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_6 , належну йому квартиру АДРЕСА_4 , а ОСОБА_6 , передала у власність ОСОБА_2 квартиру за АДРЕСА_5 за договором міни.
Квартира АДРЕСА_2 складається з однієї житлової кімнати, розмір загальної площі 28,5 квм. і належала ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів № 6-1563 від 26 жовтня 1993 року, зареєстроване в Одеському МЕТІ за № 55 пр№66 стр.156, про що був укладений Договір міни, посвідчений нотаріусом Кам`янець-Подільської державної нотаріальної контори Шевчик Н.М., зареєстрований в реєстрі за №1-960.
Згідно п.3 Договору міни від 04 березня 1997 року обмін проведено без доплати.
Відповідно Довідки про зареєстрований осіб у житловому приміщенні №К7-221035- ф/л ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 13.06.1997 року зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 .
Після обміну квартир ОСОБА_2 , залишив сім`ю, та став мешкати окремо у вказаній квартирі, про що свідчить довідка від 27.09.2023 року, видана КП «ЖКС «Пересипський», в якій зазначено, що на даній площі зареєстрований та проживає тільки власник, ОСОБА_3 по даному адресу ніколи не мешкала та не була зареєстрована.
В теперішній час ОСОБА_2 , згідно рішення Пересипського районного суду м Одеси від 17 червня 2025 року визнаний недієздатним, та його опікуном визнаний позивач ОСОБА_1 , який є рідним сином ОСОБА_2 , та який представляє його інтереси, та вважає, що вказана квартира належить ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності.
За змістом договору міни (бартеру), визначеного у ст. 715 ЦК України, кожна із сторін передає інший стороні у власність один товар в обмін на інший, при цьому кожна із сторін є одночасно і продавцем і покупцем, оскільки за договором міни застосовуються правила договору купівлі-продажу.
Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцевих положень» Сімейного кодексу України (далі - СК України) зазначений кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року.
За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України), норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До
сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності.
З огляду на вищевказані правові норми порядок набуття спільного майна та його правовий режим у цій справі повинен визначатися КпШС України, який був чинним на час набуття спірного нерухомого майна, а поділ майна подружжя має здійснюватися за правилами, передбаченими СК України.
Відповідно до статті 22 КпШС України, який був чинним на час виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (аналогічні положення містить стаття 60 СК України).
Згідно зі статтею 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.
Відповідно до статті 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним з подружжям під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.
Згідно з частиною першою статті 29 КпШС України, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.
Аналогічні положення закріплені в статтях 60, 70 СК України, статті 368 ЦК України.
Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.
Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.
Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована.
Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.
Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Таким чином, спірна квартира була набута у власність позивачем до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності СК України, в результаті укладеного правочину, а саме Договору міни, так як попередня квартира у м. Кам`янець-Подільському належала позивачу на підставі Договору дарування, а не створена спільними зусиллями чи спільною працею подружжя, та Договір міни був укладений без доплати, суд приходить до висновку проте, що квартира АДРЕСА_5 є особистою приватною власністю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , а тому його вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 який діє в інтересах недієздатного ОСОБА_2 про визнання права особистою приватною власністю на квартиру - задовольнити.
Визнати квартиру АДРЕСА_5 особистою приватною власністю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2819055051100).
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30-ти днів з дня складення повного рішення не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30-ти днів з дня складення рішення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складення рішення. 
Судове рішення складено 11.02.2026 року.

Суддя