УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 грудня 2025 року
м. Київ
справа № 1-1000/2011
провадження № 51-552 км 25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палатиКасаційного кримінального судуу складі:
головуючої                                                             ОСОБА_1 ,
суддів                                                                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання                         ОСОБА_4 ,
прокурора                                                               ОСОБА_5 , 
захисників (у режимі відеоконференції)       ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
                                                                                   ОСОБА_8 , 
захисника                                                               ОСОБА_9 , 
потерпілих                                                              ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , 
ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , 
ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,
ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , 
ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , 
ОСОБА_20 , 
представників потерпілих                                 ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , 
розглянув у судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням 
ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, та 
ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 209, частинами 2, 3 ст. 358 Кримінального кодексу України (далі - КК),
ОСОБА_26 ( ОСОБА_26 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина Нігерії,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27 частинами 2, 3 ст. 358 КК,
ОСОБА_28 ,ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина російської федерації, та 
ОСОБА_29 ,ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянина України,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 190 КК,
за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_5 на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 07 грудня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 12 листопада 2024 року стосовно ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 .
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 грудня 2023 року звільнено: 
-  ОСОБА_30 і  ОСОБА_25 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст.190, ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 209, частинами2, 3 ст. 358 КК;
-  ОСОБА_26 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27 частинами 2, 3 ст. 358 КК; 
- ОСОБА_28 і  ОСОБА_29 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 190КК.
Закрито провадження у кримінальній справі за обвинуваченням  ОСОБА_30 , ОСОБА_25 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 209, частинами2, 3 ст. 358 КК,  ОСОБА_26 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27, частинами2, 3 ст. 358 КК, ОСОБА_28 , ОСОБА_29 у вчиненнікримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 190 КК.
Цією ж постановою скасовано: 
- арешт, накладений постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України ОСОБА_31 від 17 лютого 2019 року на автомобіль «Range Rover», номер кузова НОМЕР_1 , д. н. з. НОМЕР_2 , чорного кольору, зареєстрований за ОСОБА_28 ; 
- арешт, накладений постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України ОСОБА_31 від 26 січня 2019 року на автомобіль «Porshe Кауеп», легковий універсал, номер кузова НОМЕР_3 , 2008 року випуску, д.н.з.  НОМЕР_4 , зареєстрований за ОСОБА_32 ; 
- накладену слідчим СУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_33 постановою про забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації від 18 грудня 2008 року заборону на відчуження на автомобілі, які належать ОСОБА_28 : «Toyota Land Cruiser», номер кузова НОМЕР_5 , 2008 року випуску, д. н. з. НОМЕР_6 , «Land Rover Freelande», номер кузова НОМЕР_7 , д. н. з. НОМЕР_8 , «Range Rover», номер кузова НОМЕР_1 , д. н. з. НОМЕР_2 ;
- накладену слідчим СУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_33 заборону на відчуження на автомобілі, які належать ОСОБА_34 : «Porshe Кауеn», номер кузова НОМЕР_3 , 2008 року випуску, д. н. з. НОМЕР_9 ; «Toyota RAV4», номер кузова НОМЕР_10 , д. н. з. НОМЕР_11 ;
- арешт, накладений постановою Печерського районного суду м. Києва від 22 червня 2009 року (судова справа № 4-1786/09) на кошти на рахунку АБ «Діамант» (код ЄДРПОУ 23362711), що належить ОСОБА_28 , із зупинкою проведення видаткових операцій та рахунку, що належить ОСОБА_28 ;
- арешт, накладений постановою Печерського районного суду м. Києва від 26 травня 2010 року (судова справа № 4-1160/10) на грошові кошти, розміщені на банківських рахунках у ПАТ «Сведбанк» (МФО 300164), що належать ОСОБА_28 , із зупинкою проведення видаткових операцій за рахунками;
- арешт, накладений постановою Печерського районного суду м. Києва від 26 травня 2010 року (судова справа № 4-1161/10) на грошові кошти, розміщені на банківських рахунках у «ВТБ Банк» (МФО 321767), що належать ОСОБА_28 , із зупинкою проведення видаткових операцій за рахунками; 
- арешт, накладений постановою Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2010 року (судова справа № 4-1995/10) на грошові кошти, розміщені на банківських рахунках у ВАТ КБ «Інтербанк» (МФО 300216), що належать ОСОБА_28 , із зупинкою проведення видаткових операцій за рахунками; 
- арешт, накладений постановою заступника начальника відділу ГСУ МВС України ОСОБА_35 від 26 серпня 2010 року на майно ОСОБА_28 , а саме іноземну валюту: 108 400,25 доларів США; 40 930 російських рублів, 24,07 євро, 10 фунтів стерлінгів, 16,90 пенсі, 0,08 пенні, які зараховано на депозитний рахунок МВС України (квитанції від 27 серпня 2010 року № 14, 15, 16, та квитанції від 27 серпня 2010 року б/н);
- арешт, накладений постановою заступника начальника відділу ГСУ МВС України ОСОБА_31 від 26 квітня 2010 року на грошові кошти ОСОБА_28 в сумі 3914 грн, які зараховано на депозитний рахунок МВС України (квитанція від 11 травня 2010 року № 596);
- накладену слідчим СУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_33 постановою про забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації від 18 грудня 2008 року заборону на відчуження на автомобілі, які належать ОСОБА_29 , а саме: «Range Rover 3,6», легковий універсал, номер кузова НОМЕР_12 , 2008 року випуску, д. н. з. НОМЕР_13 ; «JAGUAR X-TYPE», легковий седан, номер кузова НОМЕР_14 , 2004 року випуску, д. н. з. НОМЕР_15 ;
- арешт, накладений постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України ОСОБА_31 від 26 січня 2019 року на автомобіль «JAGUAR X-TYPE», д. н. з. НОМЕР_15 , зареєстрований за ОСОБА_29 ; 
- арешт, накладений постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України ОСОБА_31 від 26 січня 2019 року на автомобіль «Range Rover 3,6», д. н. з. НОМЕР_13 , зареєстрований за ОСОБА_29 ; 
- арешт, накладений постановою Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2010 року (судова справа № 4-1996/10) на грошові кошти, розміщені на банківських рахунках у ВАТ КБ «Інтербанк» (МФО 300216), що належать ОСОБА_29 , із зупинкою проведення видаткових операцій за рахунками; 
- накладену постановою заступника начальника управління ГСУ МВС України ОСОБА_35 від 10 червня 2010 року заборону відчуження земельних ділянок з такими кадастровими номерами: 3220886700:07:003:0020; 3220886700:07:003:0045; 3220886700:07:003:0046; 3220886700:07:003:0047; 3220886700:07:003:0048; 3220886700:07:003:0049; 3220886700:07:003:0050; 3220886700:07:003:0051; 3220886700:07:003:0052; 3220886700:07:003:0053; 3220886700:07:003:0054; 3220886700:07:003:0055, що розташовані на території Сеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, та 3220884400:09:004:0035; 3220884400:09:004:0036; 3220884400:09:004:0037; 3220884400:09:004:0039; 3220884400:09:004:0041; 3220884400:09:004:0042, що розташовані на території Кіровської сільської ради Бориспільського району Київської області; 
- арешт, накладений постановою заступника начальника відділу ГСУ МВС України ОСОБА_31 від 22 лютого 2010 року на майно ОСОБА_29 , а саме рахунок в цінних паперах № 005002 у ТОВ «Титан-зберігач» (код ЄДРПОУ 35430303) із забороною списання цінних паперів з указаного рахунку; 
- арешт, накладений постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України ОСОБА_31 від 30 березня 2009 року на транспортний засіб «КІА KARENS», номер кузова НОМЕР_16 , 2008 року випуску, д. н. з. НОМЕР_17 , зареєстрований на ОСОБА_36 ; 
- арешт, накладений постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України ОСОБА_31 від 30 березня 2009 року на транспортний засіб «Toyota Previa», номер кузова НОМЕР_18 , д. н. з. НОМЕР_19 , зареєстрований на  ОСОБА_36 ;
- арешт, накладений постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України ОСОБА_31 від 30 березня 2009 року на транспортний засіб «VOLKSWAGEN MULTIVAN», номер кузова НОМЕР_20 , д. н. з. НОМЕР_21 , зареєстрований на ОСОБА_36 ; 
- арешт, накладений постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_37 від 01 грудня 2008 року на майно ОСОБА_24 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 , на машиномісце АДРЕСА_2 у відсіку № 3, номер секції з 10 по 15, розташоване в паркінгу житлового будинку на АДРЕСА_3 ; 
- арешт, накладений постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_37 від 11 грудня 2008 року на грошові кошти ОСОБА_24 в сумі 170 500 грн (квитанція ГУ МВС України у м. Києві від 11 грудня 2008 року № 486); 
- арешт, накладений постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України ОСОБА_31 від 21 січня 2010 року на плавучу дачу № 12, що зберігається в районі 2-ї дамби, що на південь на лівому березі р. Дніпро; 
- арешт, накладений постановою заступника начальника відділу ГСУ МВС України ОСОБА_35 від 27 серпня 2010 року на майно ОСОБА_25 , а саме земельну ділянку площею 0,1196 (кадастровий номер 3222486201:01:041:0114) за адресою: АДРЕСА_4 ; 
- накладену заступником начальника відділу ГСУ МВС України ОСОБА_38 постановою про забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації від 12 травня 2010 року заборону на відчуження на автомобіль «Volkswagen Transporter», який належить ОСОБА_25 , номер кузова НОМЕР_22 , д. н. з. НОМЕР_23 .
Також постановою місцевого суду залишено без розгляду цивільні позови потерпілих (перелік детально наведений у постанові).
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині скасування накладених арештів на майно, прокурор ОСОБА_5 оскаржив його в апеляційному порядку. 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 листопада 2024 року постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 07 грудня 2023 року змінено в частині вирішення питання про скасування арешту майна, скасовано арешт, накладений постановами Печерського районного суду м. Києва від 26 лютого та 26 травня 2010 року (судові справи № 4-485/10, 4-1159/10) на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках у ПАТ «Укрексімбанк» (МФО 322313), що належать ОСОБА_29 , із зупинкою проведення видаткових операцій за рахунками.
У решті постанову суду першої інстанції залишено без зміни.
Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_5 , посилаючись на істотне порушення кримінально-процесуального закону, просить скасувати постанову місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції, а справу направити на новий судовий розгляд.
Так, прокурор, не оскаржуючи законності прийнятого судом рішення про закриття кримінальної справи на підставі ст. 49 КК, скасування запобіжних заходів та вирішення питання щодо речових доказів, вважає передчасними вказані вище судові рішення в частині скасування накладених арештів на майно, які були вжиті з метою забезпечення цивільних позовів і конфіскації майна.
Зокрема, прокурор зазначає, що:
- у цій справі було спричинено збитки 618 особам на загальну суму понад 52 млн грн та з метою відшкодування завданих збитків потерпілим, задоволення їх позовних вимог та можливої конфіскації майна у кримінальній справі накладено арешт на майно обвинувачених на суму понад 90 млн грн;
- відповідно до частин 2, 4 ст. 28 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року (далі - КПК 1960 року) закриття справи з підстав, зазначених у статтях 7, 7-1 цього Кодексу, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати в установленому законом порядку матеріальні збитки, завдані нею державним, громадським організаціям або громадянам;
- у судовому засіданні потерпілі, цивільні позивачі та їх представники заперечили щодо скасування арештів майна обвинувачених, оскільки їх цивільні позови залишено без розгляду; 
- згідно з п. 2 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом;
- вимоги потерпілих щодо вжиття заходів забезпечення їх позовних вимог відповідно до статей 149, 150 ЦПК ініційовано в поданих до суду 569 цивільних позовах у кримінальній справі на суму понад 95 млн грн, які під час досудового слідства та судового розгляду справи не відшкодовані.
З огляду на зазначене прокурор уважає, що судами попередніх інстанцій:
- не дотримано права потерпілих на своєчасне вжиття заходів забезпечення їх позовів, а також можливої конфіскації майна і відшкодування завданих збитків;
- допущено істотне порушення кримінально-процесуального закону, що відповідно до ч. 1 ст. 398 КПК 1960 року є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень. 
На зазначену касаційну скаргу захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_24 , кримінальну справу стосовно якого закрито, подав заперечення, в яких, посилаючись на необґрунтованість доводів сторони обвинувачення, просить касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення- без зміни.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні: 
- прокурор ОСОБА_5 , а також потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , представники потерпілих ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 підтримали подану прокурором касаційну скаргу і просили її задовольнити; 
- захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 заперечували щодо задоволення касаційної скарги прокурора. 
Мотиви Суду
Згідно з ч. 1 ст. 395 КПК 1960 року касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними в справі і додатково поданими матеріалами в тій частині, в якій воно було оскаржене. Суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого чи виправданого.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 398 КПК 1960 року підставами для скасування або зміни вироку, ухвали, постанови є: 1) істотне порушення          кримінально-процесуального закону; 2) неправильне застосування кримінального закону; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції керується статтями 370 - 372 цього Кодексу.
Як убачається з матеріалів провадження, постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 грудня 2023 рокузвільнено  ОСОБА_30 і  ОСОБА_25 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 209, частинами2, 3 ст. 358 КК,  ОСОБА_26 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27 частинами 2, 3 ст. 358 КК,  ОСОБА_28 і  ОСОБА_29 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 190 КК, а провадження у кримінальній справі заїх обвинуваченням у вказаних кримінальних правопорушеннях закрито.
Цією ж постановою: 
- скасовано арешти на майно, а також постанови про забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації та заборони навідчуження майна;
- залишено без розгляду цивільні позови потерпілих.
При цьому місцевий суд звернув увагу потерпілих на те, що: 
- оскільки звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є нереабілітуючою підставою, то потерпілі не позбавлені права звернутися до суду із цим позовом у порядку цивільного судочинства;
- відповідно до частин 2, 4 ст. 28 КПК 1960 року закриття справи з підстав, зазначених у статтях 7, 7-1 цього Кодексу, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати в установленому законом порядку матеріальні збитки, завдані нею державним, громадським організаціям або громадянам. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальній справі, а також особа, цивільний позов якої залишився без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Суд першої інстанції також зауважив, що наведене обґрунтовано випливає з положень ч. 1 ст. 129 Кримінального процесуального кодексу України 2012 року (далі - КПК 2012 року), згідно з якими вирішення цивільного позову по суті заявлених вимог можливо лише у разі ухвалення обвинувального вироку або постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. У такому випадку суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
З урахуванням зазначеного суд першої інстанції, посилаючись: 
- на пункт 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1989 року № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», згідно з яким в разі закриття кримінальної справи цивільний позов не розглядається, а вимоги потерпілих можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства;
- постанову Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі № 161/694/20 (провадження № 51-811 км 21), згідно з якою у разі постановлення ухвали про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов по суті не вирішується, а залишається без розгляду, 
дійшов висновку про неможливість розгляду цивільних позовів потерпілих.
Крім того, суд першої інстанції: 
- посилаючись на положення ч. 6 ст. 126 КПК 1960 року;
- встановивши, що арешт на майно підсудних було накладено слідчими ГСУ МВС України;
- врахувавши, що накладені постановами слідчого арешти на майно не можуть бути скасовані слідчим (у порядку ч. 6 ст. 126 КПК 1960 року), оскільки вказаний слідчий орган ліквідований;
- узявши до уваги постанову Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 296/8586/16-ц (провадження                   № 14-387 цс 18), згідно з якою арешт на майно, накладений за правилами кримінального судочинства, підлягає скасуванню за правилами того виду ж судочинства;
- вказавши (з огляду на наведену вище постанову Великої Палати Верховного Суду) про можливість застосування норм КПК 2012 року під час вирішення питання про скасування арешту майна, а саме ч. 4 ст. 174 цього Кодексу (згідно з якою суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові),
дійшов висновку про необхідність скасування арешту, накладеного на майно підсудних ОСОБА_25 , ОСОБА_28 , ОСОБА_26 , ОСОБА_29 та  ОСОБА_24 .
З висновками місцевого суду погодився і суд апеляційної інстанції.
Так, переглядаючи постанову суду першої інстанції в порядку апеляційної процедури, суд апеляційної інстанції зауважив, що вирішення цивільного позову, поданого в рамках кримінальної справи, здійснюється з дотриманням ст. 328 КПК 1960 року, згідно з якою задоволення цивільного позову можливе виключно при ухваленні обвинувального вироку, натомість, як зазначив цей суд, у цьому випадку кримінальну справу щодо підсудних закрито з підстав, передбачених статтями 7, 7-1 КПК 1960 року, а останніх звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
З огляду на зазначене колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що місцевий суд ухвалив законне рішення про залишення позовних заяв потерпілих та їх представників без розгляду з обґрунтованим роз`ясненням можливості вирішення цивільного позову шляхом його подання в порядку цивільного судочинства. 
При цьому суд апеляційної інстанції, посилаючись на те, що: 
- положення ст. 126 КПК 1960 року регламентують виключні випадки, коли може бути накладений арешт на майно осіб, які притягуються до кримінальної відповідальності, з метою забезпечення позову чи можливої конфіскації;
- судом першої інстанції прийнято рішення про закриття кримінальної справи у зв`язку із закінченням строків давності для притягнення підсудних до кримінальної відповідальності, цивільні позови потерпілих залишено без розгляду,
вказав, що відпала потреба в застосуванні арешту майна, який був накладений під час досудового розслідування, у зв`язку із чим дійшов висновку, що місцевим судом прийнято законне рішення про скасування таких арештів.
Що стосується зазначених вище доводів касаційної скарги прокурора про допущення судами попередніх інстанцій істотного порушення             кримінально-процесуального закону, то колегія суддів зауважує таке.
За приписами ч. 1 ст. 126 КПК 1960 року забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Накладення арешту на вклади зазначених осіб проводиться виключно за рішенням суду.
Тобто законодавцем чітко визначено, що забезпечення цивільного позову проводиться шляхом накладення арешту на майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії.
Звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності передбачено ст. 49 КК. 
Пунктом 5 ч. 1 ст. 7-1 КПК 1960 КПК визначено, що провадження в кримінальній справі може бути закрито судом у зв`язку із закінченням строків давності.
У частині 2 ст. 11-1 КПК 1960 року зазначено, що суд у судовому засіданні за наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 49 КК, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.
Відповідно до ч. 1 ст. 248 КПК 1960 року при наявності обставин, передбачених ст. 6, ч. 1 ст. 7, статтями 7-1, 7-2, 8, 9, 10 і 11-1 цього Кодексу, суддя своєю мотивованою постановою закриває справу, скасовує запобіжні заходи, заходи забезпечення цивільного позову і конфіскації майна, а також вирішує питання про речові докази, зокрема про гроші, цінності та інші речі, нажиті злочинним шляхом.
Системний аналіз наведеного вище положення КПК 1960 року свідчить про те, що суд скасовує заходи забезпечення цивільного позову, які, з огляду на положення, передбачені ч. 1 ст. 126 цього Кодексу, полягали саме в накладенні арешту на майно. 
Зі змісту оскаржуваних судових рішень видно, що суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення, хоча і не посилалися на наведені вище положення ст. 248 КПК 1960 року, проте в цілому обґрунтовано дійшли висновку щодо наявності підстав для скасуваннязаходів забезпечення цивільних позовів, а саме: арештівна майно, постанов про забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації та заборонна відчуження. 
Водночас, зазначаючи в поданій касаційній скарзі про те, що судами попередніх інстанцій допущено істотне порушення кримінально-процесуального закону, прокурор взагалі не наводить будь-яких обґрунтувань, які саме положення КПК 1960 року було порушено і з огляду на які обставини, на його думку, висновки судів першої та апеляційної інстанцій не узгоджуються з наведеними вище положеннями п. 5 ч. 1 ст. 7-1, ч. 2             ст. 11-1, ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 248 КПК 1960 року.
Крім того, посилаючись на те, що згідно з п. 2 ст. 149 ЦПК забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, прокурор не наводить будь-яких мотивів про те, яким чином зазначене спростовує обґрунтованість висновків судів попередніх інстанцій про скасування арештів на майно, постанов про забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації та заборон на відчуження у кримінальній справі, провадження у якій закрито відповідно до положень, передбачених КПК 1960 року, у зв`язку із чим відсутні підстави для здійснення в ній будь-яких процесуальних дій. 
Разом з тим колегія суддів звертає увагу, що:
- відповідно до положень ст. 28 КПК 1960 року закриття справи з підстав, зазначених у статтях 7 і 7-1 цього Кодексу, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати в установленому законом порядку матеріальні збитки, завдані нею державним, громадським організаціям або громадянам. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальній справі, а також особа, цивільний позов якої залишився без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства; 
- згідно з приписами ч. 2 ст. 149 ЦПК забезпечення позову дійсно допускається в тому числі і до пред`явлення позову, проте таке забезпечення врегульовано під час здійснення провадження саме в порядку, передбаченому ЦПК, при цьому про можливість звернення до суду із цим позовом у порядку цивільного судочинства вказано в постанові суду першої інстанції; 
- частиною 4 ст. 152 ЦПК визначено, що в разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом 10 днів, якщо інші строки не встановлено законом.
За таких обставин доводи касаційної скарги прокурора в цій частині фактично свідчать про наявність прав цивільних позивачів щодо реалізації свого права в порядку, передбаченому ЦПК, і жодним чином не свідчать про допущення судами попередніх інстанцій будь-яких істотних порушень кримінально-процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити реалізувати потерпілим своє право в цивільному провадженні. 
З огляду на зазначене вище є необґрунтованими доводи касаційної скарги прокурора про те, що вимоги потерпілих щодо вжиття заходів забезпечення їх позовних вимог відповідно до статей 149, 150 ЦПК ініційовано в поданих до суду 569 цивільних позовах у кримінальній справі на суму понад 95 млн грн, які під час досудового слідства та судового розгляду справи не відшкодовано, оскільки такі вимоги були заявлені в межах кримінальної справи, у якій провадження закрито, а цивільні позови потерпілих обґрунтовано залишено без розгляду. 
Отже, з урахуванням наведеного вище, доводи касаційної скарги прокурора щодо передчасності рішень судів попередніх інстанцій у частині скасування арештів на майно, накладених з метою забезпечення цивільних позовів і конфіскації майна, є безпідставними.
За таких обставин, ураховуючи те, що тих істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судам попередніх інстанцій повно та всебічно розглянути справу й постановити законні, обґрунтовані і справедливі рішення, не встановлено, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення касаційної скарги прокурора і скасування постанови суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції.
Керуючись пунктами 11, 15 розд. XI «Перехідні положення» КПК 2012 року, статтями 394-396, 400-2 КПК 1960 року, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_5 залишити без задоволення, а постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 07 грудня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 12 листопада 2024 року стосовно ОСОБА_24 , ОСОБА_25 ,  ОСОБА_26 ,  ОСОБА_28 , ОСОБА_29 - без зміни.
Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення.
Судді:

 
ОСОБА_1                            ОСОБА_2                               ОСОБА_3