ПОСТАНОВА                                                                    
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                                            
 
26 листопада 2025 року
м. Київ
 
справа № 362/2755/22-ц
провадження № 61-1850св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), 
Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Державне підприємство «Науково-дослідний і проектний інститут містобудування»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Державного підприємства «Науково-дослідний і проектний інститут містобудування» на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 січня 2025 року у складі колегії суддів: 
Приходька К. П., Писаної Т. О., Журби С. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2022 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Державного підприємства «Науково-дослідний і проектний інститут містобудування» (далі - ДП «Науково-дослідний і проектний інститут містобудування») про стягнення грошових коштів.
 
Позов мотивований тим, що 03 лютого 2022 року між ОСОБА_1 і ДП «Науково-дослідний і проектний інститут містобудування» укладено договір 
підряду на виконання проектних робіт № 03/02/22-1 (далі - договір), відповідно до якого відповідач зобов`язався за плату розробити за завданням позивача та передати їй таку проектну документацію двостадійного проектування: Проект (П) і Робоча документація (Р) об`єкта «Реконструкція будівлі офісно-торговельного комплексу (надбудова другого поверху) на приватній земельній ділянці на АДРЕСА_1 ». 
 
04 лютого 2022 року позивач відповідно до умов договору переказала на зазначений у договорі банківський рахунок відповідача авансовий платіж 
у розмірі 20 % вартості договору, що становить 63 471,76 грн. Згідно з додатком № 4 до договору - Графіком виконання проектних робіт відповідач зобов`язаний розробити: проектну документацію стадії Проект (П) - до 
04 березня 2022 року; проектну документацію стадії Робоча документація (Р) - до 04 квітня 2022 року. Згідно з пунктом 5.2 договору в разі невиконання або несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язань, зокрема допущення прострочення строків виконання робіт, він сплачує позивачу пеню в розмірі 
20 % вартості робіт, з яких допущено прострочення виконання, за кожний день прострочення. За прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф 
у розмірі 20 % вартості прострочених робіт. Станом на 20 травня 
2022 року відповідач у визначений термін - до 04 квітня 2022 року згідно 
з додатком № 4 до договору проектні роботи не виконав.
 
ОСОБА_1 просила стягнути з ДП «Науково-дослідний і проектний інститут містобудування» на свою користь кошти у сумі 3 059 049,48 грн, з яких: авансовий платіж в розмірі 20 % вартості договору в сумі 63 471,76 грн; штраф за прострочення виконання робіт понад 30 днів у розмірі 20 % вартості прострочених робіт в сумі 63 471,76 грн, пеня за невиконання зобов`язань за договором в сумі 2 919 700, 96 грн.
 
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2023 року позов задоволено.
 
Стягнено з ДП «Науково-дослідний і проектний інститут містобудування» на користь ОСОБА_1 сплачений авансовий платіж в розмірі 20 % вартості договору від 03 лютого 2022 року № 03/02/22-1, що складає 63 471,76 грн.
 
Стягнено з ДП «Науково-дослідний і проектний інститут містобудування» на користь ОСОБА_1 штраф за прострочення виконання робіт понад тридцять днів у розмірі 20 % вартості прострочених робіт у сумі 63 471,76 грн.
 
Стягнено з ДП «Науково-дослідний і проектний інститут містобудування» на користь ОСОБА_1 пеню за невиконання зобов`язань за договором в сумі 2 919 700,96 грн.
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Інформації про складення повного тексту судового рішення від 24 листопада 2023 року немає.
 
25 листопада 2024 року ДП «Науково-дослідний і проектний інститут містобудування» засобами поштового зв?язку звернулося до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2023 року.

 

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 січня 2025 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ДП «Науково-дослідний 
і проектний інститут містобудування» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2024 року відмовлено.
 
Ухвала мотивована тим, що апеляційну скаргу на рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2023 року подано до суду 
25 листопада 2024 року, тобто більше ніж через один рік після ухвалення судового рішення. Заявник не просить поновити строк на апеляційне оскарження із зазначенням правових підстав для його поновлення. ДП «Науково-дослідний і проектний інститут містобудування» неодноразово отримувало судову повістку про розгляд справи Печерським районним судом м. Києва та зобов`язане було з розумним інтервалом часу цікавитися провадженням у справі, крім того, не існує непереборних обставин, які 
перешкоджали б йому подати апеляційну скаргу своєчасно, принаймні до спливу одного року з дати ухвалення оскаржуваного рішення.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
14 лютого 2025 року ДП «Науково-дослідний і проектний інститут містобудування» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 16 січня 2025 року та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно застосував та пов`язав відмову із спливом одного року з дати ухвалення оскаржуваного рішення, оскільки чинним процесуальним кодексом це не передбачено. ЦПК України не містить процесуальної норми щодо відмови 
у відкритті апеляційного провадження у зв`язку із спливом одного року з дати ухвалення оскаржуваного рішення. Заявник також вказує, що не був присутнім в судовому засіданні 24 листопада 2023 року, копії короткого чи повного тексту судового рішення суду першої інстанції не отримував. Заявник звертає увагу на те, що у повному тексті судового рішення немає інформації щодо дати його складання. Крім того, заявник вказує, що річний строк з часу оголошення вступної та резолютивної частини судового рішення не минув, оскільки він спливає 23 листопада 2024 року, який є вихідним днем (субота). Враховуючи, що 23 листопада 2024 року був вихідним днем, а першим робочим днем 
є 25 листопада 2024 року, то, відповідно, ДП «Науково-дослідний 
і проектний інститут містобудування», направивши апеляційну скаргу 
25 листопада 2024 року, не пропустило річний строк.
 
Доводи інших учасників справи
 
26 березня 2025 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала до Верховного Суду відзив, який мотивовано тим, що апеляційну скаргу ДП «Науково-дослідний і проектний інститут містобудування» подало з пропуском строку понад один рік з моменту ухвалення судового рішення. ДП «Науково-дослідний і проектний інститут містобудування» не надав доказів того, що не був повідомлений про розгляд справи. Касаційна скарга подана особою, яка належним чином повідомлена про розгляд справи, і строк на апеляційне оскарження, внаслідок обставин непереборної сили, не пропущено.
 
Рух касаційної скарги та матеріалів справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 14 березня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Печерського районного суду м. Києва.
 
01 жовтня 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 06 листопада 2025 року справу призначено до судового розгляду.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, урахувавши аргументи, наведені 
у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, якими керується Верховний Суд
 
У частині першій статті 55 Конституції України міститься загальна норма, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші обмеження прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності 
в законі спеціального положення про судовий захист.
 
Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).
 
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
 
Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року № 11рп/2007 
у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України, частини другої статті 383 КПК України зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи 
в апеляційних судах, у межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду (Volovik v. Ukraine, № 15123/03, § 53, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).
 
У рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» («Bellet v. France», заява № 13343/87) ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права».
 
Отже, забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.
 
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ДП «Науково-дослідний і проектний інститут містобудування» апеляційну скаргу на рішення Печерського районного суду 
м. Києва від 24 листопада 2023 року подало до суду 25 листопада 2024 року, тобто більше ніж через один рік після ухвалення судового рішення. непереборних обставин, які перешкоджали б йому подати апеляційну скаргу своєчасно, принаймні до спливу одного року з дати ухвалення оскаржуваного рішення, немає.
 
Проте ці висновки апеляційного суду є помилковими з таких підстав. 
 
Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Згідно з частинами першою та другою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити 
в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. 
 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо
в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється 
з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 354 ЦПК України).
 
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 
2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (частина друга статті 354 ЦПК України).
 
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску 
з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу (частина третя статті 354 ЦПК України).
 
Незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження 
у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили (частина друга статті 358 ЦПК України).
 
Частиною третьою статті 357 ЦПК України встановлено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
 
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу (частина четверта статті 357 ЦПК України).
 
Крім того, у пункті 4 частини першої статті 358 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
 
У справі, яка переглядається, встановлено, що рішення суду першої інстанції ухвалено 24 листопада 2023 року. Інформації про дату складання його повного тексту немає.
 
Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 123 ЦПК України).
 
Згідно з частиною третьою статті 124 ЦПК України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
 
Таким чином, останнім днем спливу річного строку на подання апеляційної скарги було 25 листопада 2024 року (23 листопада 2024 року - субота, вихідний день).
 
Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку (частина шоста статті 124 ЦПК України).
 
25листопада 2024 року ДП «Науково-дослідний і проектний інститут містобудування» через засоби поштового зв`язку звернулось до суду 
з апеляційною скаргою на рішення Печерського районного суду м. Києва від 
24 листопада 2023 року.
 
Тобто апеляційну скаргу подано до спливу річного строку на її подання.
 
Разом із тим, оскаржуваною ухвалою Київського апеляційного суду від 16 січня 2025 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ДП «Науково-дослідний і проектний інститут містобудування» на рішення печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2024 року відмовлено на підставі частини другої статті 358 ЦПК України.
 
За таких обставин апеляційний суд дійшов передчасного висновку про наявність правових підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження у зв`язку з пропуском ДП «Науково-дослідний і проектний інститут містобудування» річного строку.
 
Ураховуючи викладене, ухвала суду апеляційної інстанції від 16 січня 2025 року  про відмову у  відкритті апеляційного провадження не може вважатися законною та обґрунтованою.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
У частині четвертій статті 406 та частині шостій статті 411 ЦПК України передбачено, що у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції. Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
 
З огляду на викладене є підстави для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали з направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду зі стадії відкриття апеляційного провадження.
 
Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу Державного підприємства «Науково-дослідний і проектний інститут містобудування» задовольнити.
 
Ухвалу Київського апеляційного суду від 16 січня 2025 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду зі стадії відкриття апеляційного провадження.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий | М. Є. Червинська
Судді: | А. Ю. Зайцев
| Є. В. Коротенко
| В. М. Коротун
| М. Ю. Тітов