ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року 
м. Київ

cправа № 922/1741/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Огородніка К.М.- головуючого, Жукова С.В., Картере В.І.,

за участю секретаря судового засідання Сулім А. В.,

за участю представників: 
Фонду державного майна України - Марченко В.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Волощук Оксани Станіславівни
на постанову Східного апеляційного господарського суду від 02.10.2025 
та ухвалу Господарського суду Харківської області від 08.07.2025
у справі № 922/1741/25
за заявою Фізичної особи-підприємця Волощук Оксани Станіславівни
до Державного підприємства "Дослідне господарство "Пантелеймонівське" Інституту рослинництва ім. В.Я. Юр`єва Національної академії аграрних наук України,
за участі Фонду державного майна України,
про  визнання банкрутом.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Волощук Оксана Станіславівна (далі - ФОП Волощук О.С., ініціюючий кредитор) звернулась до Господарського суду Харківської області з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Державного підприємства "Дослідне господарство "Пантелеймонівське" Інституту рослинництва ім.В.Я. Юр`єва Національної Академії аграрних наук України (далі - ДП "Дослідне господарство "Пантелеймонівське", Підприємство, боржник). В обґрунтування заяви посилалась на наявність у боржника перед кредитором заборгованості на загальну суму 1 320 000,00 грн на підставі договору №010525 про надання сільськогосподарських послуг від 01.05.2025, специфікації №1 від 01.05.2025 та акту прийому-передачі наданих послуг від 12.05.2025.

Боржник у відзиві просив відмовити ФОП Волощук О.С. у відкритті провадження щодо ДП "Дослідне господарство "Пантелеймонівське", посилаючись на заперечення щодо наявності боргу та взагалі щодо підписання поданих кредитором документів. Отже, вважає, що існує спір про право.

Короткий зміст ухвали та постанови судів першої та апеляційної інстанції

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 08.07.2025 відмовлено ФОП Волощук О.С. у відкритті провадження у справі про банкрутство ДП "Дослідне господарство "Пантелеймонівське".

Ухвала обґрунтована встановленою судами наявністю між кредитором і боржником спору про право, який можна вирішити лише в позовному провадженні з застосуванням інструментарію, передбаченого нормами ГПК України.

Також суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство боржника посилався на положення пункту 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу України з процедур банкрутств (далі - КузПБ), з огляду на встановлені обставини щодо перебування цілісного майнового комплексу підприємства боржника та всього його майна в тимчасовій окупації, враховуючи, що станом на сьогоднішній час території громади, де знаходиться цілісний майновий комплекс підприємства досі включено до територій можливих бойових дій.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 02.10.2025 ухвалу Господарського суду Харківської області від 08.07.2025 залишено без змін.

Апеляційний господарський суд, врахувавши встановлену у даній справі наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження, підтримав висновок суду першої інстанції про відмову ФОП Волощук О.С. у задоволенні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство боржника на підставі частини шостої статті 39 КУзПБ.

При цьому апеляційний суд зазначив, що ФОП Волощук О.С не позбавлена можливості звернутись з відповідним позовом про стягнення з Підприємства заборгованості з застосуванням інструментарію, передбаченого нормами ГПК України.

Водночас, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність у даній справі підстав для відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство за спеціальних підстав, передбачених пунктом 1-6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ, з огляду на те, що обставини виникнення між сторонами правовідносин, у яких у боржника виник борг перед кредитором, сталися в травні 2025 року (тобто після виключення з 10.09.2022 з окупації території, на якій перебуває підприємство боржника, та в період включення відповідних територій до територій можливих бойових дій); відсутність підтверджених фактів пошкодження майна боржника внаслідок збройної агресії проти України (бойових дій на території підприємства боржника) та фінансовими (іншими матеріальними) можливостями боржника виконати зобов`язання за договором перед кредитором.

Апеляційний господарський суд залишив без розгляду доводи Фонду державного майна України про наявність законодавчого обмеження про відкриття з посиланням на прийняття рішення (наказу від 11.07.2025) про приватизацію об`єкта малої приватизації єдиного майнового комплексу Підприємства, вказавши, що наведені обставини не існували на час постановлення ухвали суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги 

ФОП Волощук О.С. звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Харківської області від 08.07.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 02.10.2025 скасувати, справу направити до суду першої інстанції для розгляду у підготовчому засіданні у іншому складі суду.

В якості підстави касаційного оскарження зазначає обставини, визначені пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України.

На думку скаржника судами першої та апеляційної інстанцій при прийнятті оскаржуваних ухвали та постанови були неправильно застосовані:
- норми пункту 1-6 "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ та норми права були застосовані без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 12.03.2024 у справі № 908/2344/23 та від 29.08.2024 у справі № 910/2423/23;
- норми частини шостої статті 39 КУзПБ застосовано судами без врахування ключових правових позицій Верховного Суду щодо "суперечки про право" у контексті правовідносин, що склалися у даній справі, а саме, висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 16.06.2021 у справі №910/6210/20, від 13.122022 у справі №910/862/22; від 13.08.2020 у справі №910/4658/20; від 28.07.2022 у справі № 902/560/20; від 10.11.2021 у справі №916/1101/21.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

Фонд державного майна України подав відзив на касаційну скаргу з проханням залишити її без задоволення як безпідставну, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Додатково вказує на наявність законодавчого обмеження про відкриття провадження у справі про банкрутство Підприємства у зв`язку з прийнятим рішенням про його приватизацію, а саме, на підставі наказу Фонду від 11.07.2025 № 1009 "Про внесення змін до наказу Фонду державного майна України від 04.01.2022 № 1 "Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації» (із змінами)" єдиний майновий комплекс Підприємства включено до Переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації до Переліку єдиних майнових комплексів державних підприємств і їх структурних підрозділів, у тому числі тих, що передані в оренду (додаток 2 до 3 наказу) та наказом Регіональне відділення Фонду державного майна по Харківській області від 15.07.2025 № 89 прийнято рішення про приватизацію єдиного майнового комплексу Підприємства шляхом продажу на електронному аукціоні з умовами.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій

Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що згідно зі статтею 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Предметом касаційного перегляду у цій справі є ухвала суду першої інстанції, залишена без змін постановою суду апеляційної інстанції, про відмову у відкритті провадження у справі про банкрутство на підставі частини шостої статті 39 КУзПБ.

Відповідно до частини першої статті 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

Згідно статті 1 КУзПБ для цілей цього Кодексу терміни вживаються в такому значенні:
боржник - юридична особа або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав;
грошове зобов`язання (борг) - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України;
кредитор, серед іншого, це юридична або фізична особа, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника.

Згідно з абзацом першим частини другої статті 8 КУзПБ право на звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство мають боржник, кредитор. 

Частиною першою, третьою статті 34 КУзПБ унормовано, що заява про відкриття провадження у справі про банкрутство подається, серед інших, кредитором у письмовій формі та повинна містити, зокрема: виклад обставин, що є підставою для звернення до суду; перелік документів, що додаються до заяви; відомості про розмір вимог кредитора до боржника із зазначенням окремо розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає сплаті.

Обов`язком ініціюючого кредитора є надання суду достатніх належних доказів існування непогашеного грошового зобов`язання боржника перед кредитором з метою виключення у майбутньому розумних сумнівів інших кредиторів боржника в обґрунтованості відкриття провадження у справі про банкрутство (постанова Верховного Суду від 18.02.2021 у справі №904/3251/20). 

Наявність боргу при ініціюванні справи про банкрутство підтверджується доказами у відповідному обсязі, виходячи з правової природи правовідносин між боржником та кредитором. 

Заявлені у справі про банкрутство грошові вимоги до боржника можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (висновок Верховного Суду у постанові від 20.06.2019 у справі № 915/535/17).

Порядок відкриття провадження у справі про банкрутство регламентований статтею 39 КУзПБ, згідно частини першої якої перевірка обґрунтованості вимог заявника, а також з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство здійснюються господарським судом у підготовчому засіданні, яке проводиться в порядку, передбаченому цим Кодексом. Неявка у підготовче засідання сторін та представника державного органу з питань банкрутства, а також відсутність відзиву боржника не перешкоджають проведенню засідання.

У підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, заслуховує пояснення сторін, оцінює обґрунтованість заперечень боржника, вирішує інші питання, пов`язані з розглядом справи (частина друга статті 39 КУзПБ). 

Якщо провадження у справі відкривається за заявою кредитора, господарський суд перевіряє можливість боржника виконати майнові зобов`язання, строк яких настав. Боржник може надати підтвердження спроможності виконати свої зобов`язання та погасити заборгованість (частина третя статті 39 КУзПБ). 

За результатами розгляду заяви про відкриття провадження у справі та відзиву боржника господарський суд постановляє ухвалу про: відкриття провадження у справі; відмову у відкритті провадження у справі (частина п`ята статті 39 КУзПБ).

Господарський суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження; вимоги кредитора (кредиторів) задоволені боржником у повному обсязі до підготовчого засідання суду (частина шоста статті 39 КУзПБ).

Системний аналіз статей 1, 8, 34, 39 КУзПБ свідчить, що правовими підставами для відкриття провадження у справі про банкрутство є: наявність грошового зобов`язання боржника перед кредитором, строк виконання якого сплив на дату звернення кредитора до суду; відсутність між кредитором та боржником спору про право стосовно заявлених вимог; не задоволення боржником у повному обсязі вимог ініціюючого кредитора до підготовчого засідання суду. 

Отже, основним завданням підготовчого засідання господарського суду у розгляді заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство є: перевірка обґрунтованості вимог заявника (заявників) на предмет відповідності таких вимог поняттю "грошового зобов`язання" боржника перед ініціюючим кредитором; встановлення наявності/відсутності спору про право; встановлення обставин задоволення таких вимог до проведення підготовчого засідання у справі (висновки Верховного Суду у постанові від 13.08.2020 у справі № 910/4658/20).

З огляду на важливі правові наслідки відкриття провадження у справі про банкрутство, які, крім заявника та боржника, стосуються невизначеного кола осіб - потенційних кредиторів боржника, ухваленню відповідного рішення суду має передувати системний аналіз обставин, пов`язаних із правовідносинами, з посиланням на які заявник обґрунтовує свої вимоги до боржника на підставі поданих доказів. Лише після з`ясування та перевірки таких обставин суд може встановити обґрунтованість вимог кредитора до боржника, а також наявність чи відсутність спору про право у цих правовідносинах, як передумови для відкриття провадження у справі (висновок Верховного Суду у постанові від 16.02.2021 у справі № 911/2042/20).

Законодавство не містить переліку будь-яких критеріїв для висновку про існування спору про право, тому в кожному конкретному випадку в залежності від змісту правовідносин суд повинен оцінити форму вираження відповідної незгоди учасників провадження на предмет існування спору (висновок Верховного Суду у постанові від 15.10.2020 у справі № 922/1174/20).

Відсутність спору про право, в розрізі процедури банкрутства, полягає у відсутності неоднозначності у частині вирішення питань щодо сторін зобов`язання, суті (предмету) зобов`язання, підстави виникнення зобов`язання, суми зобов`язання та структури заборгованості, а також строку виконання зобов`язання тощо. Методом встановлення таких фактів є дослідження господарським судом відзиву боржника, заслуховування пояснень представника боржника або дослідження Єдиного реєстру судових рішень, відомості з якого є відкритими та загальнодоступними, на предмет наявності на розгляді іншого суду позову боржника до ініціюючого кредитора з питань, що зазначені вище. Водночас, відсутність будь-яких заперечень боржника з приводу зазначеної вимоги кредитора може свідчити про її визнання, а відтак і про відсутність спору між сторонами про право.

Такі висновки наведені у постановах Верховного Суду від 02.02.2021 у справі №922/2503/20, від 10.02.2021 у справі № 910/1678/20, від 24.09.2020 у справі №916/3619/19, від 13.08.2020 у справі № 910/4658/20.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 02.02.2022 у справі № 910/4918/21, спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, яка виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншої і потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом. Поняття "спір про право" має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Тому, вирішуючи питання, чи свідчить вимога кредитора (кредиторів) про наявність спору про право, слід враховувати, що спір про право виникає з матеріальних правовідносин і характеризується наявністю розбіжностей (суперечностей) між суб`єктами правовідносин з приводу їх прав та обов`язків і неможливістю їх здійснення без усунення перешкод в судовому порядку. Спір про право може спостерігатися також у випадку, коли на шляху здійснення особою права виникають перешкоди, які можуть бути усунуті за допомогою суду.

З огляду на викладене, колегія суддів враховує сталу та послідовну практику Верховного Суду щодо застосування статті 39 КУзПБ, згідно якої встановлення відсутності спору про право щодо вимог ініціюючого кредитора є обов`язковою умовою для відкриття провадження у справі про банкрутство боржника.

Правова категорія «спір про право», яку з`ясовує суд у підготовчому засіданні перед відкриттям провадження у справі про банкрутство, згідно сталих правових висновків Верховного Суду, може бути виражена у двох формах: 
1) процесуальній (наявності позову, який поданий до ініціювання кредитором справи про банкрутство та предметом якого є оспорення боржником обставин, на яких ґрунтуються вимоги цього кредитора); 
2) матеріально-правовій (відсутність можливості встановити дійсний стан суб`єктивного права кредитора та кореспондуючого йому суб`єктивного обов`язку боржника).

З матеріалів цієї справи судами попередніх інстанцій встановлено, що ініціюючий кредитор обґрунтовує свої вимоги невиконанням боржником договору № 010525 про надання сільськогосподарських послуг від 01.05.2025.

Заявник посилається на те, що 01.05.2025 між ДП "Дослідне господарство "Пантелеймонівське", замовником, та ФОП Волощук Оксаною Станіславівною, виконавцем, було укладено договір № 010525 про надання сільськогосподарських послуг, відповідно до умов якого на умовах даного договору виконавець за заявкою замовника зобов`язується надати сільськогосподарські послуги, які визначаються у специфікаціях, що є невід`ємними частинами даного договору, а замовник зобов`язується прийняти і оплатити такі послуги на умовах даного договору.

У п.1.2 договору передбачено, що за заявкою замовника згідно із специфікаціями, що є невід`ємними частинами даного договору, надаються, зокрема, але не виключно, такі сільськогосподарські послуги: дискування, боронування, обприскування.

За умовами п.1.3 договору роботи надаються на земельних ділянках, що належать замовнику на праві постійного землекористування.

Відповідно до п.2.1 договору вартість послуг за цим договором встановлюється в межах звичайної ринкової вартості таких послуг та визначатиметься у відповідних специфікаціях, що є невід`ємними частинами даного договору.

Згідно з п.3.1 договору виконавець надає послуги у строки визначені у специфікаціях на підставі заявок замовника.

Відповідно до п.4.1 договору здавання-приймання наданих послуг здійснюється сторонами на підставі актів прийому-передачі наданих послуг.

За умовами п.5.1.1 договору виконавець зобов`язаний своїми або залученими на власний розсуд силами і засобами, за заявкою замовника надати послуги в обсягах і терміни, визначені даним договором та специфікаціями, що є невід`ємними частинами даного договору.

У пункті 7.1 договору передбачено, що усі спори, що виникають з цього договору або пов`язані із ним, вирішуються шляхом переговорів між сторонами.

Якщо відповідний спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується у судовому порядку за встановленою відповідальністю та підсудністю такого спору відповідно до чинного законодавства України (п.7.2 договору).

Договір з боку виконавця підписаний ФОП Волощук О.С., з боку ДП "Дослідне господарство "Пантелеймонівське" Інституту рослинництва ім. В.Я. Юр`єва Національної Академії аграрних наук України - т.в.о директора Юрій Бєліков та стоїть печатка підприємства.

Відповідно до специфікації №1 від 01.05.2025 до договору ФОП Волощук О.С. за заявкою ДП "Дослідне господарство "Пантелеймонівське" зобов`язалась надати сільськогосподарські послуги, а саме: дискування 1200 га у строки з 01.05.2025 по 12.05.2025 на загальну суму 1 320 000,00 грн. 

Відповідно до п.3 специфікації оплата послуг згідно з договором та цією специфікацією здійснюється замовником в грошовій формі на поточний рахунок виконавця в одноденний строк після прийому-передачі наданих послух за актом.

З боку виконавця специфікацію підписано ФОП Волощук О.С., з боку замовника - т.в.о. директора Юрієм Бєліковим.

Відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг від 12.05.2025 загальна сума наданих послуг складає 1 320 000,00 грн. З боку виконавця акт підписано ФОП Волощук О.С., з боку замовника - т.в.о. директора Юрієм Бєліковим.

Разом з цим, боржник заперечує факт укладання зазначеного договору та зазначає, що директором ДП "Дослідне господарство "Пантелеймонівське" з 16.05.2025 є Купін С.І., якому невідомо про існування цього договору. На момент умовного підписання договору, на який посилається кредитор, функції директора виконував Бєліков Ю.В.

Водночас, Бєліков Ю.В. заявою від 30.06.2025 повідомив, що він виконував обов`язки директора ДП "Дослідне господарство "Пантелеймонівське" в період з 09.04.2025 по 16.05.2025; не укладав вищезазначений договір та інші підписані до нього додатки; підписи на зазначених документах (договір №010525 від 01.05.2025, специфікація №1 від 01.05.2025, акт прийому-передачі наданих послуг від 12.05.2025, відповідь на претензію від 14.05.2025) йому не належать. 

Дану заяву зареєстровано в реєстрі приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салімовською М.М. за №352.

Відповідно до інформаційної довідки ДП "Дослідне господарство "Пантелеймонівське" за вих. № 101 від 25.06.2025 за даними бухгалтерського обліку Підприємства заборгованість перед ФОП Волощук О.С. за договором №010525 від 01.05.2025 не обліковується, послуги за вказаним договором не надавались. 

Суди також врахували положення п.5.1.1 договору, яким передбачено, що ФОП Волощук О.С. зобов`язалась своїми або залученими на власний розсуд силами і засобами надати послуги в обсягах і терміни, визначені даним договором та специфікаціями.

Здійснивши перевірку підстав виникнення грошових вимог кредитора, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, з урахуванням заперечень боржника щодо укладення договору №010525 від 01.05.2025 та виконання за ним робіт, суди попередніх інстанцій встановили, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, яка техніка використовувалась ФОП Волощук О.С. при виконанні умов договору (своя чи залучена); на підставі яких заявок замовника було проведено виконання робіт та на яких саме земельних ділянках (окремі частини земельної ділянки чи всі наявні, їх кадастрові номери, в якій саме територіальній громаді вони розташовані, тощо), оскільки ні умови договору, ні специфікація не дозволяють ідентифікувати які саме земельні ділянки оброблялись кредитором, і чи знаходились вони на праві постійного землекористування державного підприємства.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до положень статей 13, 73, 74 ГПК України щодо порядку розподілу між сторонами тягаря доказування у господарському процесі, обов`язком ініціюючого кредитора є надання суду достатніх належних доказів існування простроченого непогашеного грошового зобов`язання боржника перед кредитором з метою виключення у майбутньому розумних сумнівів інших кредиторів боржника в обґрунтованості відкриття провадження у справі про банкрутство.

У цих висновках Суд звертається до правової позиції, сформульованої судовою палатою для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 22.09.2021 у справі № 911/2043/20 з посиланням на також на висновки Верховного Суду в постанові від 18.02.2021 у справі № 904/3251/20).

Суди першої та апеляційної інстанцій, встановивши факт ненадання заявником при поданні заяви про відкриття провадження у цій справі про банкрутство належних і достатніх документальних доказів наявності у боржника відповідного зобов`язання, факт заперечення боржником заявлених кредитором у заяві про відкриття провадження у цій справі про банкрутство грошових вимог з підстав відсутності (не виникнення) у боржника з кредитором відповідних правовідносин, відповідного зобов`язання перед кредитором, обґрунтовано виснували про те, що між сторонами існує неоднозначність у частині вирішення питань щодо сторін зобов`язання, суті (предмету) зобов`язання, підстав виникнення зобов`язання, суми зобов`язання та структури заборгованості, що свідчить про наявність між кредитором і боржником спору про право, який можна вирішити в позовному провадженні з застосуванням інструментарію, передбаченого нормами ГПК України.
Відсутність можливості встановити дійсний стан суб`єктивного права кредитора та кореспондуючого йому суб`єктивного обов`язку боржника є матеріально правовою формою вираження наявності спору про право у розумінні положень абзацу першого частини шостої статті 39 КУзПБ, що є підставою для відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство ДП "Дослідне господарство "Пантелеймонівське".
Верховний Суд відхиляє протилежні доводи касаційної скарги, які не спростовують обґрунтованих висновків судів попередніх інстанцій про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство ДП "Дослідне господарство "Пантелеймонівське" та наявність між ініціюючим кредитором і боржником спору про право щодо заявлених вимог, та які не доводять порушення судами норм матеріального та процесуального права. 

Твердження про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду у постановах від 16.06.2021 у справі №910/6210/20, від 13.122022 у справі №910/862/22; від 13.08.2020 у справі № 910/4658/20; від 28.07.2022 у справі № 902/560/20; від 10.11.2021 у справі № 916/1101/21 щодо застосування частини шостої статті 39 КУзПБ та встановлення наявності спору про право до вимог ініціюючого кредитора не знайшли свого підтвердження, оскільки скаржник фактично лише цитує загальні висновки Верховного Суду і не обґрунтовує та не конкретизує, в чому саме полягає невідповідність висновків судів попередніх інстанцій висновкам Верховного Суду у вказаних ним постановах. 

Колегія суддів зауважує, що відмінність застосування норм статті 39 КУзПБ у вирішенні питання наявності/відсутності підстав для відкриття провадження у кожній конкретній справі про банкрутство зумовлена неоднаковими фактичними обставинами цих справ, встановлених судами на підставі поданих сторонами доказів, що виключає подібність таких справ за змістовним критерієм.

Відтак, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанції. За своїм змістом зводяться до незгоди з наданою судами оцінкою доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів і обставин, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Верховний Суд дійшов висновку, що скаржником не доведено неправильного застосування та порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а прийняті у справі ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції - залишенню без змін.

Розподіл судових витрат

Оскільки суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає і підстав для скасування оскаржуваних судових рішень не вбачається судові витрати відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Волощук Оксани Станіславівни залишити без задоволення.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 02.10.2025 та ухвалу Господарського суду Харківської області від 08.07.2025 у справі №922/1741/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя К. М. Огороднік 

Судді С.В. Жуков 

В.І. Картере