УХВАЛА
29 грудня 2025 року
м. Київ
справа № 347/758/21
провадження № 61-16131ск25
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Луспеника Д. Д. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 (1973 року народження)- адвоката Білана Андрія Михайловича, на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року у справі за позовом  ОСОБА_1 (1952 року народження) до ОСОБА_1 (1973 року народження), ОСОБА_1 (1995 року народження), третя особа - Космацька сільська рада Косівського району Івано-Франківської області, про встановлення факту прийняття спадщини, скасування державної реєстрації та визнання недійсним договору дарування,
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2021 року ОСОБА_1 (1952 року народження) звернувся до суду 
з позовом до ОСОБА_1 (1973 року народження), третя особа - Космацька сільська рада Косівського району Івано-Франківської області, в якому просив суд: 
1) встановити факт прийняття ним спадщини після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 2) скасувати проведену державним реєстратором державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 (1973 року народження) на житловий будинок, по АДРЕСА_1 ; 3) визнати недійсним договір дарування зазначеного житлового будинку, укладений між ОСОБА_1 (1973 року народження) та ОСОБА_1 (1995 року народження).
Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 22 травня 
2025 року позов ОСОБА_1 (1952 року народження) задоволено.
Встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_1 (1952 року народження) після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Скасовано державну реєстрацію за ОСОБА_1 (1973 року народження), права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: 
АДРЕСА_1 , від 09 серпня 2018 року, індексний номер 42454217, номер запису про право власності 27407807, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1617825726236.
Визнано недійсним договір дарування житлового будинку 
АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Маркуц У. М. 06 жовтня 2020 року та зареєстрований у реєстрі за номером 1575.
Додатковим рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області 
від 29 травня 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 (1973 року народження) у дохід держави судовий збір у розмірі 1 135,00 грн, стягнуто з ОСОБА_1 (1995 року народження) у дохід держави судовий збір у розмірі 1 135,00 грн.
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 (1973 року народження) - адвоката Білана А. М., задоволено.
Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 22 травня 
2025 року та додаткове рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 29 травня 2025 року скасовано, ухвалено нове судове рішення. 
У задоволенні позову ОСОБА_1 (1952 року народження) відмовлено.
16 грудня 2025 року представник ОСОБА_1 (1973 року народження) - адвокат Білан А. М., із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Івано-Франківського апеляційного суду 
від 11 листопада 2025 року (повний текст складено 17 листопада 2025 року), в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення, ухвалити нове судове рішення, яким змінити мотивувальну частину оскаржуваної постанови апеляційного суду.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої 
статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої 
статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У випадку визначення заявником підставою касаційного оскарження судових рішень пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити вказівку на норму права, щодо якої відсутній висновок, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовної практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.
Таким чином оскаржуючи судові рішення, зазначені у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судових рішень.
Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12 листопада 
2020 року у справі № 904/3807/19.
Крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується заявник, із зазначенням конкретної норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваного судового рішення сформованій правозастосовчій практиці 
у подібних правовідносинах. При цьому суд звертає увагу заявника, що судовими рішеннями у подібних правовідносинах є такі рішення, в яких подібними є: предмети спору; підстави позову; зміст позовних вимог; встановлені судом обставини та однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 523/6003/14-ц, від 19 червня 2018 року у справі № 922/2383/16, від 20 червня 2018 року у справі 
№ 755/7957/16-ц, від 26 червня 2018 року у справі № 2/1712/783/2011, 
від 26 червня 2018 у справі № 727/1256/16-ц, від 04 липня 2018 у справі 
№ 522/2732/16-ц).
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 (1973 року народження) - адвоката Білана А. М., не відповідає зазначеним вище вимогам закону. 
Зі змісту касаційної скарги убачається, що підставою касаційного оскарження судового рішення заявник зазначає, що суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Так, відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, 
за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.
Отже, посилаючись на вказану вище підстави касаційного оскарження, заявник не виконав умови пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.
За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 
ЦПК України заявнику необхідно уточнити касаційну скаргу із чітким зазначенням підстави (підстав) касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 1-3 частини другої статті 389 цього Кодексу, на виконання умов пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження Верховний Суд зобов'язаний зазначити обов`язкові підстави касаційного оскарження, а також надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
У разі подання уточненої касаційної скарги шляхом формування документа 
у системі «Електронний суд» заявникові також необхідно надати суду докази надсилання уточненої касаційної скарги на адреси інших учасників справи.
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України уразі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 (1973 року народження)- адвоката Білана Андрія Михайловича, на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року залишити без руху.
Надати строк для усунення недоліків касаційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя Д. Д. Луспеник