Справа № 420/22712/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 січня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії
В С Т А Н О В И В:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому позивач просить:
визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-23346-51 від 20.09.2024 року, видану Головним управлінням ДПС в Одеській області (код згідно з ЄДРПОУ ВП 44069166, місцезнаходження: вул. Семінарська, буд. 5, м. Одеса, 65044);
визнати протиправними дії Головного управління ДПС в Одеській області (код згідно з ЄДРПОУ ВП 44069166, місцезнаходження: вул. Семінарська, буд. 5, м. Одеса, 65044) щодо нарахування податкової заборгованості;
зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області (код згідно з ЄДРПОУ ВП 44069166, місцезнаходження: вул. Семінарська, буд. 5, м. Одеса, 65044 ) внести зміни в інтегровану картку платників податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) шляхом виключення суми заборгованості у розмірі 39 294,56 грн. (тридцять дев`ять тисяч двісті дев`яносто чотири гривні п`ятдесят шість копійок).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 11 червня 2025 року представником Позивача була отримана відповідь Головного управління ДПС в Одеській області №27055/6/15-32-13-05-06 від 11.06.2025 року, в якій зазначається, що ОСОБА_1 перебував на обліку в Одеській ДПІ ГУ ДПС в Одеській області як фізична особа-підприємець. З 01.01.2012 по 31.03.2016 перебував на спрощеній системі оподаткування, з 01.04.2016 по теперішній час перебуває на загальній системі оподаткування. Згідно з даними інтегрованої картки ОСОБА_1 за технологічним кодом 71040000 обліковувалась заборгованість у сумі 1505,82 грн. За період 01.01.2017-19.01.2021 в автоматичному режимі нараховано єдиний внесок у загальному розмірі 37788,74 грн. 
Позивач вказує, що про існування такої вимоги йому раніше не було відомо. Вимога №Ф-23346-51, видана Головним управлінням ДПС в Одеській області 20.09.2024 року на адресу позивача не надходила. Позивач з 12.07.2024 року зареєстрований за іншою адресою, а саме АДРЕСА_1 та відрізняється від адреси, яка зазначена у спірній Вимозі, тому позивач за зареєстрованим місцем проживання не отримував дану Вимогу. Вазана вимога не надходила і на адресу, яка була вказана позивачем раніше під час реєстрації в якості ФОП: АДРЕСА_2 . І до цього часу Вимогу №Ф-23346-51 від 20.09.2024 року Головного управління ДПС в Одеській області, Позивачу не було вручено. Позивач з такою вимогою не згодний та вважає, що вона є необґрунтованою та підлягає скасуванню.
Позивач зазначає, що дійсно був зареєстрований 20.07.2007 року у якості ФОП, але після працевлаштування у 2016 році у ТОВ «Турист» підприємницьку діяльність не здійснював, копія Свідоцтва про державну реєстрацію фізично особи-підприємця серія В02 №437542. У позивача відсутній банківський рахунок, відкритий для здійснення підприємницької діяльності. Господарську діяльність не здійснював, фінансову звітність до податкової не подавав, оскільки доходів від підприємницької діяльності не отримував і не був обізнаний, що необхідно знятися з обліку як фізична особа-підприємець. 06 червня 2025 року позивачем подано заяву про державну реєстрацію щодо припинення підприємницької діяльності ФОП за рішенням позивача та внесено відповідний запис про припинення підприємницької діяльності до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, копія Виписки з ЄДРПОУ від 09.06.2025 року додається.
Ухвалою суду від 15.07.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Ухвалу суду від 15.07.2025 року відповідачем отримано 15.07.2025 року в особистому кабінеті в системі “Електронний суд”, проте відзив на позов до суду від відповідача станом на дату прийняття даного рішення не надано.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.
Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В02 № 437542 ОСОБА_1 20.07.2007 року був зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця (номер запису 25560000000060251) за адресою АДРЕСА_3 , та перебував на обліку в Головному управлінні ДПС в Одеській області. З 06.06.2025 року внесено запис про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця на підставі власного рішення (номер запису 2005560060002060251).
Згідно даних інформаційно-комунікаційної системи станом на 31.08.2024 року в ІКП ФОП ОСОБА_1 рахується заборгованість з єдиного внеску у сумі 39294,56 грн, y тому числі: 
- за 4 квартал 2015 року по 19.01.2016 року – 1434,51 грн.;
- - за 1 кв. 2016 року по 19.04.2016 - 909,48 грн., станом на 31.12.2016 року рахується борг у розмірі – 1505,82 гривень;
- за 2017 по 09.01.2018 – 8448,00 грн.;
- за 1 кв.2018 по 19.04.2018 - 2457,18 грн.;
- за 2 кв.2018 по 19.07.2018 – 2 457,18 грн.;
- за 3 кв. 2018 по 19.10.2018 – 2 457,18 грн.;
- за 4 кв.2018 по 21.01.2019 - 2 457,18 грн.;
- за 1 кв. 2019 по 19.04.2019 - 2 754,18 грн.;
- за 2 кв. 2019 по 19.07.2019 – 2 754,18 грн.;
- за 3 кв. 2019 по 21.10.2019 – 2 754,18 грн.;
- за 4 кв. 2019 по 20.01.2020 – 2 754,18 грн.;
- за 1 кв. 2020 по 21.04.2020 – 2 078,12 грн.;
- за 2 кв. 2020 по 20.07.2020 – 1 039,06 грн.;
- за 3 кв. 2020 по 19.10.2020 – 3 178,12 грн.;
- за жовтень-листопад 2020 по 19.01.2021 - 2 200,00 гривень.
У зв`язку з викладеним, Головним управління ДПС в Одеській області було винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-23346-51 від 20.09.2024 року на суму 39294,56 грн недоїмки по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Позивач зазначає, що він - ОСОБА_1 , був зареєстрований 20.07.2007 року у якості ФОП, але після працевлаштування у 2016 році у ТОВ «Турист» підприємницьку діяльність не здійснював.
Як вбачається з трудової книжки позивача НОМЕР_2 ОСОБА_1 у період з 05.09.2018 року по 01.10.2024 року працював у Одеському навчально-виховному комплексі №125 “Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад” Одеської міської ради Одеської області.
Відповідно до відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування - індивідуальні відомості про застраховану особу щодо ОСОБА_1 , у період з березня 2016 року по листопад 2016 року працював у ТОВ “ТУРИСТ” (код ЄДРПОУ 31977085), у період з вересня 2018 року по жовтень 2024 року - у Одеському навчально-виховному комплексі №125 “Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад” Одеської міської ради Одеської області (код ЄДРПОУ 40703235), та вони сплачували за позивача єдиний внесок.
Позивач, не погоджуючись з оскаржуваною вимогою, вважаючи її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає таке.
Відповідно до положень ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України (далі - ПК України), Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань” та нормами Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” (далі - Закон № 2464-VI).
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За змістом приписів статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI (в редакції Закону № 77-VIII від 28.12.2014) з-поміж інших платників єдиного внеску визначено й фізичних осіб-підприємців, в тому числі й тих, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до абзацу 1 пункту 1 та пункту 3 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:
- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;
- для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Верховний Суд вже неодноразово вирішував зазначене питання. Зокрема, у постановах від 27 листопада 2019 року (справа № 160/3114/19), від 4 грудня 2019 року (справа №440/2149/19), від 23 січня 2020 року (справа № 480/4656/18) висловлено правову позицію, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
З урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
Отже, особа, яка провадить господарську діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.
Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ.
При цьому, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте, за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Наведене правове регулювання дає підстави для висновку, що з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи-підприємці, проте, фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
З огляду на предмет спору у цій справі та вищевикладені висновки, шляхом системного тлумачення наведених норм права, суд доходить висновку, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Відтак, з урахуванням наведеного, суд при вирішенні спору повинен, зокрема, перевірити обставини щодо: наявності у позивача статусу фізичної особи-підприємця; здійснення ним підприємницької діяльності та отримання ним доходу у періоді, за який податковим органом нарахований єдиний внесок; нарахування та сплати роботодавцем за позивача, як за застрахованої особи, єдиного внеску в розмірі не меншому мінімального страхового внеску на місяць.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 р. у справі № 440/2149/19 (адміністративне провадження № К/9901/28514/19).
Як встановлено судом, позивач перебував у статусі фізичної особи-підприємця з 20.07.2007 року по 06.06.2025 року.
Згідно з ч. 3 ст. 46 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців” фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.
Водночас, судом встановлено, що позивач з березня 2016 року по листопад 2016 року працював в Товаристві з обмеженою відповідальністю "ТУРИСТ" (код ЄДРПОУ 31977085), а у період з 05.09.2018 року по 01.10.2024 року - в Одеському навчально-виховному комплексі №125 “Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад” Одеської міської ради Одеської області (код ЄДРПОУ 40703235).
При цьому, факт сплати страхових внесків за позивача його роботодавцями у періоди з березня 2016 року по листопад 2016 року та з 05.09.2018 року по 01.10.2024 року підтверджується інформацією з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування "Індивідуальні відомості про застраховану особу" форми ОК-5, що містяться в матеріалах справи.
Водночас, позивачем не надано до суду доказів сплати за нього роботодавцями чи самостійно страхових внесків у періоди: за 4 квартал 2015 року 596,34 грн, січень та лютий 2016 року 606,32 грн, за період грудень 2016 - серпень 2018 року в загальній сумі 15352,48 грн (352 грн за лютий 2016 року + 8448,00 грн за 2017 рік + 2457,18 грн за 1 квартал 2018 року +2457,18 грн за 2 квартал 2018 року + 819,06 грн за червень 2018 року + 819,06 грн за липень 2018 року).
Відтак, зважаючи на викладене, відповідач правомірно нарахував позивачу заборгованість по сплаті ЄСВ у сумі 16555,14 грн, та проте у контролюючого органу відсутні підстави для нарахування позивачеві заборгованості зі сплати ЄСВ за періоди, коли позивач був працевлаштований у ТОВ “ТУРИСТ” та у Одеському навчально-виховному комплексі №125 “Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад” Одеської міської ради Одеської області, а тому спірна вимога про сплату боргу (недоїмки) від 20.09.2024 року № Ф-71292-17 є протиправною та підлягає скасуванню в частині суми боргу 22739,42 грн.
Відтак, позовні вимоги позивача щодо визнання протиправними дій та вимоги відповідача підлягають задоволенню частково шляхом визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДПС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-23346-51 від 20.09.2024 року в частині суми боргу (недоїмки) 22739,42 грн.
При цьому, щодо позовних вимог позивача в частині зобов`язання Головного управління ДПС в Одеській області внести зміни в інтегровану картку платників податків ОСОБА_1 шляхом виключення суми заборгованості суд зазначає.
Оперативний облік податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування контролюючими органами здійснюється відповідно до Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Порядок), який затверджено наказом Міністерством фінансів України від 12.01.2021 р. № 5.
Приписами пункту 4 розділу V Порядку встановлено, що працівники підрозділів адміністративного/судового оскарження податкового органу, до компетенції яких належать розгляд скарг під час проведення процедури адміністративного оскарження або супроводження справ у судах, під час проведення процедури судового оскарження прийнятих податкових повідомлень-рішень / рішень / вимог та/або рішень щодо єдиного внеску, в установленому порядку відповідно до вимог регламентів використання відповідних ІКС ДПС вносять дані до ІКС ДПС, які забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, у день отримання чи складання відповідних документів або отримання інформації з подальшим збереженням даних та встановленням зв`язків записів зазначених ІКС ДПС із записами підсистеми, що відображає результати контрольно-перевірочної роботи.
Відображенню в ІКС ДПС підлягають матеріали, які зареєстровані в ІКС ДПС, що забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, та мають безпосередній зв`язок з матеріалами, внесеними до підсистеми, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи в ході виконання її функцій. Такими матеріалами є: скарга (заява) платника податків; рішення про результати розгляду скарги (заяви); ухвала суду про відкриття провадження; рішення суду, прийняте по суті.
Статус податкових повідомлень-рішень / рішень / вимог та/або рішень щодо єдиного внеску змінюється відповідно до суті рішення (постанови) («Скасовується в судовому порядку» / «Вручено, судовий розгляд»).
У підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, статус податкових повідомлень-рішень / рішень / вимог та рішень щодо єдиного внеску змінюється на «Скасовується в судовому порядку» / «Вручено, судовий розгляд».
У разі якщо за результатами судового оскарження донарахована/зменшена сума з урахуванням її складових (платіж, санкція, пеня) у повному обсязі скасовується (статус податкових повідомлень-рішень / рішень / вимог та/або рішень щодо єдиного внеску в підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, змінюється на «Скасовується в судовому порядку»), то в ІКП відображення первинних показників оперативного обліку щодо донарахування/зменшення суми не проводиться.
Інформація, внесена та збережена працівниками підрозділів адміністративного/судового оскарження до ІКС ДПС податкових органів, яка забезпечує відображення результатів судового оскарження, та ІКС ДПС податкових органів, яка забезпечує відображення результатів адміністративного оскарження, щоденно автоматично відображається в реєстрі «Апеляційне та судове оскарження» підсистеми, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи.
Працівники підрозділів, які проводять контрольно-перевірочні заходи, щоденно опрацьовують інформацію, завантажену в підсистему, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи з ІКС ДПС, які забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскаржень.
Відтак, в силу положень вищевказаного порядку, працівники контролюючого органу можуть виключати з ІКП суми донарахувань та змінювати стан рішень контролюючого органу, якими визначено вказані суми зобов`язань.
Аналіз наведених положень свідчить про те, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом. Відповідно контролюючий орган повинен вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.
Подібна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі № 825/999/17, від 26 лютого 2019 року у справі № 805/4374/15-а, від 25 березня 2020 року у справі № 826/9288/18, від 28 жовтня 2022 року у справі № 200/5487/21, від 02 березня 2023 року у справі № 826/23604/15.
Отже, ефективним та таким, що відповідає вимогам законодавства способом відновлення порушеного права позивача суд вважає зобов`язання відповідача внести зміни в інтегровану картку платників податків ОСОБА_1 шляхом виключення нарахованої Головним управлінням ДПС в Одеській області недоїмки з єдиного внеску у сумі 22739,42 грн.
Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Судовиі витрати розподілити відповідно до вимог ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 21, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-23346-51 від 20.09.2024 року в частині суми боргу (недоїмки) 22739,42 грн.
Зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області внести зміни в інтегровану картку платників податків ОСОБА_1 шляхом виключення нарахованої Головним управлінням ДПС в Одеській області недоїмки з єдиного внеску у сумі 22739,42 грн.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 ).
Відповідач: Головне управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44069166, адреса: вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044).

Суддя П.П. Марин