ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

06 січня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/17367/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),
суддів: Суховарова А.В., Ясенової Т.І., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2025 року (суддя Турова О.М.) в адміністративній справі 
за позовом  ОСОБА_1 
до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, 

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, яка полягає у неприйнятті рішення щодо прийняття заяви громадянина російської федерації про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту або про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області прийняти рішення щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту або про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2025 року позов задоволено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга ґрунтується га тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, його висновки не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. 
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків. 
Судом встановлено, відповідачем підтверджено, що ОСОБА_1 , будучи громадянином рф, у 2021 році в`їхав на територію України, де здобув повну загальну середню освіту.
Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 після перетину кордону звертався до органів ДМСУ для легалізації свого становища, посвідку на тимчасове проживання не отримував, що не заперечується самим позивачем.
ОСОБА_1 19.05.2025 подав на ім`я начальника ГУ ДМС у Дніпропетровській області заяву про прийняття та розгляд звернення щодо надання статусу біженця. 
Заява була розглянута відповідачем в порядку Закону України «Про звернення громадян», ОСОБА_1 надано письмову відповідь (а.с. 28), в якій роз`яснено порядок звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додатково захисту, та повернув заявнику матеріали, додані до заяви.
Позивач вважає, що органом ДМСУ допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у не розгляді заяви про надання статусу біженця та не прийнятті документів для вирішення цього питання, адже відповідач мав прийняти за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 рішення про прийняття заяви громадянина російської федерації про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту або про відмову в прийнятті такої заяви.
Суд погодився з такими доводами позивача, посилаючись на приписи Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 № 649, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 05.10.2011 за №1146/19884.
Разом з цим колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції помилковими, такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що за приписами Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» біженець - це особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.
Відповідно до ст. 5 названого Закону особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п`яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Розділом ІІ Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту № 649 встановлено, що Уповноважена посадова особа територіального органу ДМС, до якого особисто звернулась особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, або її законний представник у випадках, передбачених Законом:
а) встановлює особу заявника;
б) реєструє заявника в журналі реєстрації осіб, які бажають подати заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 1) (далі - журнал реєстрації осіб);
в) інформує заявника мовою, яку він/вона розуміє, про умови, за яких в Україні особа може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про її права та обов`язки, а також про наслідки невиконання обов`язків;
г) забезпечує надання заявнику послуг перекладача, у тому числі через систему відеоконференц-зв`язку;
ґ) перевіряє дотримання заявником передбаченого статтею 5 Закону порядку звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;
д) з`ясовує місце тимчасового перебування (проживання) заявника (фактичну адресу проживання в Україні);
е) протягом одного робочого дня здійснює перевірку наявності підстав, за яких заявнику може бути відмовлено в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Перевірка здійснюється в тому числі з урахуванням оновленої інформації по країні походження заявника на момент подачі заяви;
є) проводить дактилоскопію заявника;
ж) заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи;
з) роз`яснює порядок звернення за безоплатною правничою допомогою мовою, яку розуміє заявник.
Рішення щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається територіальним органом ДМС протягом робочого дня, в який до нього звернулась відповідна особа.
У разі наявності передбачених Законом підстав територіальний орган ДМС ухвалює рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке оформлюється наказом (додаток 2). Після ухвалення рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС:
видає особі письмове повідомлення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням підстав для відмови у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 3);
під підпис ознайомлює заявника з порядком оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;
вносить відповідні відомості до журналу реєстрації осіб.
Суд звертає увагу, що згідно з пунктом 8 частини 1 статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» заява про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, - заява-анкета встановленого зразка, в якій іноземець або особа без громадянства просить визнати його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням та обґрунтуванням однієї з підстав для такого визнання, зазначених у пунктах 1 і 13 частини першої цієї статті.
Додатком до Правил № 649 затверджено форму та зміст заяви-анкети про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Суд апеляційної інстанції встановив, що заява, подана ОСОБА_1 19.05.2005, не відповідає вимогам до заяви-анкети, встановленим Правилами № 649, ані за формою, ані за змістом.
Також до заяви не надані документи, передбачені частиною 7 статті 7 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», які є обов`язковими для подання разом з заявою-анкетою за Правилами № 649.
Відповідно, орган ДМСУ правомірно розглянув заяву ОСОБА_1 в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян», правові підстави для розгляду цієї заяви за правилами, визначеними наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 № 649, у відповідача не виникли.
Більш того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що після отримання відповіді ГУ ДМС у Дніпропетровській області, в якій відповідач роз`яснив ОСОБА_1 порядок звернення із заявою про визнання біженцем, останній не подав до органу ДМС заяву-анкету відповідно до правил № 649 з необхідними документами, визначеними Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». Доказів зворотного матеріали справи не містять.
Враховуючи сукупність наведених обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність протиправної бездіяльності відповідача, яка полягає у неприйнятті рішення щодо прийняття заяви громадянина російської федерації ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту або про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Рішення суду першої інстанції ухвалене з неповним встановленням обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, що є підставою для його скасування. 

Керуючись ст.ст. 243, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, 
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2025 року в адміністративній справі № 160/17367/25 скасувати. 
У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з 06 січня 2026 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених статтею 328 КАС України.
Повна постанова складена 06 січня 2026 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко 

суддя А.В. Суховаров 

суддя Т.І. Ясенова