Справа № 201/327/25
Провадження № 2/201/937/2025
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

29 грудня 2025 року Соборний районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого - судді Покопцевої Д.О.,
секретаря - Тоцької Л.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовному провадження з викликом сторін в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди та франшизи,-

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що 13.06.2023р. в м. Дніпро, на Близнюковському узвізі, поблизу е/о № 144 сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участі транспортного засобу «Kia Sportage», д.р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу «Nissan Primera», д.р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Nissan Primera», д.р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 застрахована в ПАТ «Оранта». В результаті ДТП належний ОСОБА_4 транспортний засіб «Nissan Primera», д.р.н. НОМЕР_2 зазнав механічний пошкоджень, а ОСОБА_4 матеріальних збитків.
Вина ОСОБА_2 у вчиненні ДТП підтверджується постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.08.2023р. у справі № 201/7538/23. 
13.03.2024р. ОСОБА_4 звернулася до ПАТ «НАСК Оранта» із повідомлення про ДТП, заявою про виплату страхового відшкодування на рахунок СТО. 25.06.2024р. ПАТ «НАСК Оранта» виплатила страхове відшкодування в розмірі 30 269, 53 грн. В цей же день, 13.03.2024р. між позивачкою та ОСОБА_4 був укладений договір відступлення права вимоги. Отже, у зобов`язанні по відшкодуванню заподіяної внаслідок ДТП шкоди відбулась заміна особи, що має право вимагати компенсацію за спричинені збитки, а саме право вимоги перейшло до ФОП ОСОБА_1 . 
Згідно висновку експерта ОСОБА_5 , вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу «Kia Sportage», д.р.н. НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП складає 58 756, 81 грн. Вказана сума складається із вартості відновлювального ремонту у розмірі 33 096, 45 грн. та втрати товарної вартості пошкодженого автомобіля в розмірі 25 660,36 грн. Таким чином, із ОСОБА_2 на користь позивачки підлягає стягнення втрата товарної вартості в розмірі 25 660,36 грн.
Також, умовами договору страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу «Nissan Primera», д.р.н. НОМЕР_2 , передбачено франшизу в розмірі 2500 грн. 
На підставі викладеного, просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 втрату товарної вартості у розмірі 25 660, 36 грн., франшизу у розмірі 2500 грн., а також витрати зі сплати судового збору в сумі 1211, 20 грн. та витрати на оплату послуг експерта в сумі 3080 грн.
Представником позивачки ФОП ОСОБА_1 – адвокатом Демарчуком М.В. (діє на підставі ордеру серії ВІ № 1284785 від 11.03.2025р.) подано заяву про розгляд справи за відсутності позивачки та його представника, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. 
В судові засідання, які були призначені на 12.03.2025р., 01.05.2025р., 10.09.2025р., 05.11.2025р. відповідач не з`явився, про дату та час слухання повідомлявся шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації відповідача. Втім, конверти з судовими повістками були повернуті суду за зворотньою адресою з відміткою «адресат відмовився», «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, про дати розгляду справи відповідач повідомлявся шляхом розміщення оголошень на сайті «Судова влада України».
Отже, належним чином повідомлений про розгляд справи судом, відповідач в судові засідання повторно не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся, а також не скористався правом подачі відзиву на позов.
Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи, що відповідач, виходячи з положень ч.11 ст.128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, згідно до ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).
Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).
Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.08.2023р. у справі № 201/7538/23, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та звільнено від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням. Провадження закрито (а.с. 12).
Даною постановою було встановлено, що ОСОБА_2 13.06.2023р. о 18 годині 00 хвилин, керуючи автомобілем «Nissan», д/н НОМЕР_2 , рухався в районі електроопори № 144 по вул. Близнюківський узвіз в м. Дніпрі, де, при виникненні небезпеки, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки або безпечного об`їзду перешкоди, внаслідок чого, змінивши напрямок руху праворуч, скоїв зіткнення з автомобілем «Kia», д/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався попереду, після чого автомобіль «Ніссан» продовжив некерований рух та здійснив наїзд на перешкоду у вигляді залізної конструкції. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 12.3 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам.
Таким чином, в силу вимог ст.82 ЦПК України вина відповідача у вказаній вище ДТП встановлена та доказуванню не підлягає.
Відповідно до висновку експерта № 0204/24 (товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ) від 01.04.2024р., проведеного судовим експертом Дроздовим Ю.В., вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу – автомобіль «Kia Sportage», р.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП складає 58 756, 81 грн. Вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля становить 30 732, 44 грн. (без урахування складової ПДВ). Також, даним висновком розрахована величина втрати товарної вартості (ВТВ), яка становить 25 660, 36 грн. (а.с. 15-39).
За надання вказаного висновку, позивачем на рахунок експерта Дроздова Ю.В. було сплачено 3080 грн. (а.с. 40).
25.06.2024р. страховиком ПАТ «НАСК Оранта» позивачці була виплачена сума страхового відшкодування у розмірі 30 269, 53 грн. (а.с. 13).
З виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 23.11.2023р. № 543225233487 вбачається, що ОСОБА_1 з 22.11.2023р. є фізичною особою-підприємцем (а.с. 41).
13.03.2024р. між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладений договір відступлення права вимоги, яким в порядку та на умовах визначених цим договором, кредитор передає (уступає), а новий кредитор набуває право вимоги щодо стягнення з винної особи у ДТП (вина якої буде встановлена постановою суду або європротоколом), або від будь-якої іншої особи, що в силу закону несе відповідальність за спричинені винною особо (вина якої буде встановлена постановою суду або європротоколом) збитки, відшкодування заборгованості в розмірі матеріального збитку (у т.ч. право вимоги по сплаті неустойки (пені), втрати товарної вартості наземного транспортного засобу та витрат в порядку ст. 625 ЦК України), який буде встановлений висновком незалежної судової експертизи, проведеної на замовлення нового кредитора та який спричинено новому кредитору в результаті ДТП, що мала місце 13.06.2023р. в м. Дніпро, Близнюковський спуск, поблизу е/о № 144 за участі автомобіля «Kia Sportage», д.р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Nissan Primera», д.р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 (а.с. 43). 
Будь-яких доказів відшкодування позивачці завданої шкоди відповідачем суду не надано.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша, друга статті 1166 ЦК України).
Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, визначені у статті 1187 ЦК України.
Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.
Підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність морально шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини.
За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа, відповідно до статті 1192 ЦК України, має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
У статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
01.01.2025р. вступив у дію новий Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №3720-IX (далі Закон №3720-IX).
Відповідно до підп. 14 п. 3 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону № 3720-IX встановлено, що дія положень цього Закону поширюється виключно на страхові випадки, які настали за договорами страхування, що набрали чинності після введення в дію цього Закону. Жодне положення цього Закону не може збільшувати будь-які зобов`язання за будь-якими випадками, що мають ознаки страхових випадків за договорами страхування цивільно-правової відповідальності, укладеними відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Відомості Верховної Ради України, 2005 р., № 1, ст. 1 із наступними змінами).
А відтак, суд зазначає, що при вирішенні даного позову по суті застосуванню підлягають положення Закону, який діяв на час виникнення спірних правовідносин (Закон № 1961-IV в реакції від 01.07.2024р. зі змінами до 01.01.2025р., далі - Закон № 1961-IV).
Так, цей Закон № 1961-IV регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Згідно зі ст. 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно зі ст. 28 Закону № 1961-IV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
Відповідно до ст. 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Верховним Судом враховано правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04.07.2018р. у справі № 755/18006/15-ц про те, що відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.
В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду погодилася з доводами відповідача, який заперечував проти відшкодування вже виплаченого позивачем потерпілій страхового відшкодування, оскільки вважав, що саме на страховика відповідача покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування.
Пунктом 32.7 ст. 32 Закону № 1961-IV визначено, що відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.
Згідно п. 3.6 ст. 36 Закону № 1961-IV страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Враховуючи вимоги статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Отже, враховуючи, що ПрАТ «НАСК Оранта»» здійснено виплату страхового відшкодування позивачці, тому у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , як правонаступника ОСОБА_4 виникло право вимоги до завдавача шкоди та винуватця дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 щодо стягнення франшизи у розмірі 2500 грн., а також втрати товарної вартості транспортного засобу в сумі 25 660,36 грн., розмір якого визначений незалежної експертною оцінкою, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Щодо розподілу судових витрат
За змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати, пов`язані із залученням експертів та на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачка вказує, що нею були понесені витрати на проведення експертного дослідження в сумі 3080 грн., висновок якого прийнято судом до уваги, та витрати на сплату судового збору у сумі 1211, 20 грн., що в загальному розмірі становить 4 291,20 грн. 
Таким чином, вказану суму слід стягнути з відповідача на користь відповідачки.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265, 280-283, 353 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди та франшизи - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 втрату товарної вартості в сумі 25 660,36 грн. та франшизу в сумі 2500 грн., що в загальному розмірі становить 28 160 (двадцять вісім тисяч сто шістдесят) грн. 36 коп. 

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн. та витрати пов`язані з залученням експерта в сумі 3080 грн., що в загальному розмірі становить 4291 (чотири тисячі двісті дев`яносто одна) грн. 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте Соборним районним судом міста Дніпра за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга позивачем до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. 

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя:         Д.О. Покопцева