П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 120/10812/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Сало П.І. 
Суддя-доповідач - Ватаманюк Р.В. 

27 січня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Ватаманюка Р.В. 
суддів: Курка О. П.  Боровицького О. А. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Олексієнко О.В., 
представника позивача: Осколкова І.Л.
представника відповідача: Кухрівського О.В.  

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОРГАНІК КОРМАГРО» до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових-повідомлень рішень, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся із позовом до Вінницького окружного адміністративного суду в якому просив: 
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області від 25.07.2025 № 0236830703 (за формою "В1");
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області від 25.07.2025 № 0236840703 (за формою "В4");
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області від 25.07.2025 № 0236870703 (за формою "ПН").
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 22.10.2025 позов задоволено повністю.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що надані позивачем документи щодо взаємовідносин із контрагентами не можуть слугувати належними та достатніми доказами наявності у позивача виробничих потужностей та обладнання для здійснення задокументованої господарської діяльності.
Відповідач констатує, що відсутні достатні докази використання позивачем у власній господарській діяльності з виробництва добрив, овочів та фруктів, адже наявні матеріали справи та встановлені обставини не підтверджують: фактичне отримання позивачем у повному обсязі сировини для виробництва добрив; наявність у позивача потужностей для здійснення господарської діяльності з переробки овочів та фруктів на добрива у задокументованих об`ємах; фактичне здійснення господарської діяльності з переробки овочів та фруктів на добрива у задокументованих об`ємах; дійсну наявність результатів такої господарської діяльності, а саме готової продукції (добрив) та відходів виробництва.
Отже, позивач фактично використав овочі та фрукти, в операціях, які не є його господарською діяльністю та порушення наведених норм ПК України, не визначив податкові зобов`язання з ПДВ.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог.
Представник позивача заперечив проти вимог апеляційної скарги та просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ "ОРГАНІК КОРМАГРО" зареєстроване 29.07.2024 як суб`єкт господарської діяльності, а 01.09.2024 – як платник податку на додану вартість.
Юридична адреса товариства: 21009, Вінницька обл., м. Вінниця, вул. Бевза, 34, офіс 310, що підтверджується договором оренди з ФОП ОСОБА_1 .
При цьому виробничі потужності позивача розташовані у смт. Іванівка Березівського району Одеської області (вул. Центральна, 94) загальною площею 412,4 кв.м, що підтверджується договором оренди з ТОВ "Виробник України" від 01.04.2025.
ТОВ "ОРГАНІК КОРМАГРО" здійснює діяльність з виробництва добрив та технологічних фруктово-овочевих емульгуючих добавок для годівлі тварин, а також оптової торгівлі з фермерськими господарствами і виробниками кормів для тварин та птиці.
На підставі направлень від 11.06.2025 № 3644, № 3632 та від 16.06.2025 № 3680, № 3681, а також наказу ГУ ДПС у Вінницькій області від 06.06.2025 № 2758к контролюючим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні у податковій декларації з ПДВ за квітень 2025 року № 9142208904 від 20.05.2025 від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з державного бюджету.
За результатами проведеної перевірки складено акт № 18620/02-32-07-03/45425703 від 26.06.2025, у якому зафіксовано порушення:
- п. 198.5, п. 189.1, п. 199.1, п. 200.1, п. 200.4, п. 201.10 ПК України внаслідок завищення суми від`ємного значення ПДВ, що підлягає бюджетному відшкодуванню, на 10 449 575 грн;
- п. 198.5, п. 189.1, п. 199.1, п. 200.1, п. 200.4, п. 201.10 ПК України внаслідок завищення показника рядка 21 податкової декларації ("Від`ємне значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного періоду") на 56 098 грн;
- п. 201.1, п. 201.10 ПК України через відсутність реєстрації податкових накладних за операціями, використаними не у господарській діяльності, на обсяг постачання без ПДВ 52 528 365 грн.
Згідно з актом перевірки протягом періоду з 01.09.2024 по 30.04.2025 позивач здійснював імпорт свіжих зелених бананів у кількості 1319,9 тон статистичною вартістю 52 247,9 тис. грн, сплативши при цьому ПДВ у сумі 10 449 575 грн, який було віднесено до податкового кредиту. Крім того, підприємство придбавало різноманітні товари та послуги (дизельне паливо, крохмаль, крейду кормову, зернові відходи, плівку, транспортно-експедиторські послуги тощо) у низки контрагентів на загальну суму ПДВ 10 505 672,71 грн, що також було включено до податкового кредиту.
Разом з тим, за висновками перевірки, надані документи бухгалтерського обліку не підтверджують фактичне здійснення виробничої діяльності, оскільки:
- споживання електроенергії не відповідало технологічним показникам переробки імпортованих бананів;
- у бухгалтерському обліку не відображено побічні продукти виробництва (рідку та тверду фракції сировини), які б утворювалися при переробці;
- не оприбутковано пакувальні матеріали (ящики для бананів), які мали б накопичуватися у процесі виробництва;
- наявна нестача трудових ресурсів для очищення сировини.
Відтак ревізори дійшли висновку, що придбані товари та послуги були використані у операціях, що не є господарською діяльністю, а позивач не нарахував податкові зобов`язання відповідно до вимог п. 198.5 ст. 198, п. 189.1 ст. 189, п. 199.1 ст. 199, п. 201.10 ст. 201 ПК України.
Не погодившись з відповідними висновками акту перевірки, ТОВ "ОРГАНІК КОРМАГРО" подало свої заперечення.
На підставі акту перевірки з урахуванням розглянутих заперечень відповідачем було винесено податкові повідомлення-рішення:
- від 25.07.2025 № 0236830703 (форми "В1") - про зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ, задекларованого на рахунок платника у банку за квітень 2025 року на 10 449 575 грн (штрафна санкція - 2 612 394 грн);
- від 25.07.2025 № 0236840703 (форми "В4") - про завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту, за квітень 2025 року на 56 098 грн;
- від 25.07.2025 № 0236870703 (форми "ПН") - про відсутність складення та/або реєстрації протягом граничного строку податкових накладних/розрахунків коригування на загальну суму постачання (без ПДВ) у 52 528 365 грн (штрафна санкція - 3 400 грн).
З вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач не погоджується, вважає їх незаконними та протиправними, а тому звернувся до суду з позовом про їх скасування.
Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з того, що ТОВ "ОРГАНІК КОРМАГРО" провадило законну господарську діяльність, мало необхідні ресурси, виробничі приміщення, обладнання, персонал і технологію виробництва, а також отримувало економічний результат у вигляді готової продукції та валютної виручки від експорту. Факт виробничої діяльності підприємства доводиться також відеоматеріалами, які надані позивачем та досліджені у судовому засіданні за участю сторін.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Згідно з підпунктом 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.
Підпунктом 14.1.178 пункту 14.1 статті 14.1 ПК України визначено, що податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.
Податкове зобов`язання для цілей розділу V Податкового кодексу України, згідно з підпунктом 14.1.179 пункту 14.1 статті 14 ПК України - загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді.
У свою чергу, пунктом 200.10 ПК України передбачено, що у строк, передбачений абзацом першим пункту 76.3 статті 76 цього Кодексу, контролюючий орган проводить камеральну перевірку даних податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання).
Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, що проводяться відповідно до цього Кодексу.
Відповідно, у пункті 200.11 ст. 200 ПК України встановлено, що контролюючий орган має право протягом 60 календарних днів, що настають за граничним строком подання податкової декларації, а в разі якщо така податкова декларація надана після закінчення граничного строку - за днем її фактичного подання, провести документальну перевірку платника податку у порядку, передбаченому підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу.
Рішення про проведення документальної перевірки має бути прийнято не пізніше закінчення граничного строку проведення камеральної перевірки.
Вказані норми свідчать про те, що контролюючий орган наділений повноваженнями на проведення камеральної та документальної позапланової перевірки платника податку в разі, якщо платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету ПДВ і якщо розрахунок такої суми бюджетного відшкодування зроблено за рахунок від`ємного значення, сформованого за визначеними у пунктах 200.10 та 200.11 ст. 200 ПК України операціями.
Водночас реальність вчинених платником правочинів та повнота/правильність їх відображення у податковій звітності, що були основою відображених у звітності цифр, в тому числі заявленої до відшкодування суми ПДВ, може бути перевірена контролюючим органом саме в разі здійснення документальних перевірок у порядку, передбаченому статтями 77, 78 ПК України, але не камеральної перевірки.
Згідно з пунктом 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Відповідно до пункту 200.4 статті 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету,
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
У силу вимог пункту 200.7 статті 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.
За правилами пункту 200.14 статті 200 ПК України, якщо за результатами камеральної або документальної перевірки, контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган:
б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування;
в) у разі з`ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.
Наслідком встановлення контролюючим органом невідповідності суми бюджетного відшкодування, заявленої платником податку у податковій декларації, є прийняття податкового повідомлення-рішення.
Так, згідно матеріалів справи ТОВ "ОРГАНІК КОРМАГРО" у встановленому законом порядку подало до контролюючого органу декларацію з податку на додану вартість за квітень 2025 року, у якій заявило суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку в розмірі 10 449 575 грн.
ГУ ДПС у Вінницькій області, виконуючи вимоги пункту 200.11 статті 200 та підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 ПК України, призначило та провело документальну позапланову виїзну перевірку щодо дотримання платником податку вимог законодавства при декларуванні від`ємного значення ПДВ, у тому числі заявленого до бюджетного відшкодування.
За результатами проведеної перевірки складено акт від 26.06.2025 № 18620/02-32-07-03/45425703, яким не підтверджено право позивача на отримання заявленої суми бюджетного відшкодування, а також зафіксовано низку порушень норм чинного податкового законодавства. Як наслідок, винесено податкові повідомлення-рішення від 25.07.2025 № 0236830703, № 0236840703 та № 0236870703 про зменшення суми бюджетного відшкодування на 10 449 575 грн, про зменшення від`ємного значення ПДВ на 56 098 грн та про застосування штрафних санкцій за не реєстрацію податкових накладних за операціями, що не є господарською діяльністю, на обсяг постачання 52 528 365 грн.
На думку контролюючого органу, придбані платником податків товари/послуги за період з 01.09.2024 по 30.04.2025 не могли бути використані у господарській діяльності, як діяльності особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, та спрямована на отримання доходу. Водночас зроблено висновок про відсутність виробництва, виходячи з трьох основних тез: рівня споживання електроенергії, відсутності побічних продуктів і пакувальних залишків, а також нестачі трудових ресурсів для очищення сировини.
Зокрема у акті перевірки від 26.06.2025 стверджується про неможливість здійснення виробництва з огляду на низьке споживання електроенергії - 6929 кВт год за період з 01.09.2024 по 30.04.2025, тоді як, на думку податкового органу, для переробки 1 319,9 тон бананів необхідно понад 2,6 млн кВт год.
При цьому, апеляційний суд зазначає, що вказані висновки зроблені виключно на підставі внутрішніх розрахунків ревізорів, без використання нормативно визначених методик, технічних довідників або експертних висновків у сфері виробництва кормових добавок. Водночас самі ревізори не є спеціалістами у галузі харчової технології, не мають професійної кваліфікації для оцінки енергоефективності промислового обладнання, а тому їхні власні арифметичні припущення не можуть розглядатися як належні докази у розумінні статті 73 КАС України.
Позивачем надано технічні умови ТУ 10.9-45425703-002:2024, технологічну інструкцію № 1 від 03.10.2024 та технологічну карту виробництва, якими визначено, що технологічний процес полягає у подрібненні, сушінні при низькотемпературному режимі та подальшому змішуванні. Така технологія належить до категорії малоресурсних, не є енергоємною у класичному розумінні, а споживання електроенергії прямо залежить від параметрів обладнання, режимів сушіння та тривалості циклів.
Крім того, надані позивачем акти про спожиту електроенергію, укладені з ТОВ "Виробник України", свідчать про стабільне та економічно обґрунтоване споживання енергоресурсів.
Порівняння податковим органом фактичних даних із гіпотетичними розрахунками без визначеної методології є безпідставним і не може свідчити про відсутність виробництва.
Отже, висновок ДПС про «неможливість здійснення виробництва через недостатній обсяг енергоспоживання» фактично є оціночним судженням, яке виходить за межі компетенції податкового органу та не підтверджене належними і допустимими доказами.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України обов`язок доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається саме на такий орган. Проте відповідачем не надано жодного належного доказу, який би підтверджував відсутність технологічного процесу або невідповідність обсягів спожитої електроенергії заявленому виробництву.
Стосовно доводів відповідача про відсутність у бухгалтерському обліку позивача побічних продуктів (рідкої та твердої фракцій) та залишків пакувальних матеріалів, зокрема картонних ящиків, апеляційний суд зазначає таке.
З наявних у матеріалах справи документів убачається, що технологічний процес виробництва емульгуючих добавок не передбачає утворення товарних побічних продуктів. У процесі термічної обробки сировини відбувається лише випаровування вологи та незначна втрата маси, що не призводить до виникнення окремого матеріального об`єкта (активу), який міг би бути оприбуткований чи реалізований.
Натомість твердження відповідача про «обов`язкове утворення побічних продуктів» не підтверджене жодними технічними нормативами, технологічними регламентами чи експертними висновками, а ґрунтується виключно на припущеннях контролюючого органу.
Щодо доводів про відсутність обліку пакувальних матеріалів, колегія суддів зазначає, що сировина імпортувалася позивачем у звичайній картонній тарі одноразового використання, вартість якої не включалася до митної вартості товару, які після розвантаження підлягають утилізації та не мають ознак активу й не підлягають бухгалтерському обліку як складські залишки.
Відповідно до положень НП(С)БО 9 "Запаси" та Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку запасів (затверджених наказом Міністерства фінансів України від 10.01.2007 № 2), активом визнається ресурс, який контролюється підприємством і здатен приносити майбутні економічні вигоди. Пакувальні матеріали належать до витрат виробництва в момент їх фактичного використання та списуються на собівартість продукції.
Таким чином, за відсутності нормативно встановленого обов`язку здійснювати облік одноразової тари, як окремого матеріального залишку або відображати її в бухгалтерському балансі, відсутність відповідних записів у бухгалтерському обліку позивача не може розцінюватися як належний та допустимий доказ порушення вимог податкового чи бухгалтерського законодавства.
Крім того, позивачем надано належні та допустимі докази, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій і рух матеріальних ресурсів, зокрема акти приймання-передачі сировини, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення, договори оренди приміщень та обладнання, а також інші первинні документи бухгалтерського обліку.
Зазначені документи у своїй сукупності підтверджують реальність господарської діяльності позивача та здійснення виробничого процесу. Водночас відповідач не навів жодних належних доказів, які б спростовували достовірність поданих документів або свідчили про їх невідповідність вимогам законодавства.
За таких обставин доводи контролюючого органу щодо «неоприбуткування побічних продуктів і тари» є необґрунтованими та не підтвердженими доказами.
Отже, відсутність у бухгалтерському обліку записів про одноразову тару та побічні продукти технологічного процесу сама по собі не може свідчити про відсутність господарської діяльності чи фіктивність здійснених операцій, оскільки не спростовує належними доказами реальний рух активів і виконання зобов`язань сторонами.
Щодо доводів відповідача про нестачу трудових ресурсів для очищення та переробки сировини колегія суддів зазначає таке.
Згідно акта перевірки, контролюючий орган, посилаючись на штатний розпис, відповідно до якого у позивача обліковувалося чотири працівники (директор, оператор, укладальник-пакувальник та водій навантажувача), дійшов висновку про неможливість переробки понад 1300 тонн бананів такою кількістю осіб.
Водночас зазначені висновки зроблені без урахування фактичного рівня механізації виробничого процесу, оскільки матеріали справи свідчать, що на підприємстві функціонують дві дробильні машини потужністю до 20 тонн сировини на годину кожна, сушильне обладнання безперервної дії та механізований змішувач. Технологічна карта виробництва не передбачає ручного очищення сировини від шкірки, як це помилково припускає відповідач.
Таким чином, участь працівників у виробничому процесі зводиться до контролю роботи обладнання, завантаження сировини та пакування готової продукції, що об`єктивно не потребує значної кількості персоналу.
Крім того, матеріалами справи підтверджується, що у періоди підвищеного виробничого навантаження ТОВ "ОРГАНІК КОРМАГРО" залучав тимчасових працівників на підставі цивільно-правових договорів, що підтверджується податковою звітністю за формою № 1ДФ.
Отже, висновки акта перевірки про «неможливість виробництва чотирма особами» ґрунтуються виключно на припущеннях посадових осіб контролюючого органу, без належного врахування технічних характеристик обладнання, організації виробничого процесу та поданих платником доказів, а відтак не можуть бути покладені в основу спірного рішення.
Разом з тим, доводи відповідача про неможливість зберігання виробленої продукції (добавок), також ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені жодними фактичними даними, результатами огляду, експертними висновками чи іншими належними доказами.
Згідно з розділом 7 Технічних умов «Добавки технологічні емульгуючі фруктово-овочеві» ТУ У 10.9-45425703-002:2024 відповідна продукція може зберігатися протягом шести місяців з дати виготовлення та не потребує спеціальних, зокрема температурних, умов зберігання. Добавки підлягають зберіганню у сухих приміщеннях із захистом від атмосферних опадів, що узгоджується з умовами орендованих позивачем складських приміщень.
При цьому, посилання відповідача на відсутність залишків придбаних товарів/послуг для здійснення виробництва є необґрунтованим з огляду на дату проведення інвентаризації. Згідно матеріалів справи, інвентаризація проводилася під час перевірки, тобто значно пізніше кінцевої дати спірного періоду — 30.04.2025. Відтак відсутність залишків на момент перевірки не може свідчити про їх відсутність у періоді, що перевірявся, та не є належним доказом нереальності господарських операцій.
Таким чином, твердження про неможливість зберігання продукції не підтверджене жодними нормативними чи технічними обмеженнями та не спростовує доводи позивача щодо реального здійснення виробничої діяльності.
Колегія суддів зауважує, що правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкового кредиту виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.
Такі вимоги для підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК України. 
Згідно з абзацом першим пункту 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Абзацом другим пункту 44.1 ПК України передбачено, що платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Крім того, правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-XIV (далі – Закон №996-XIV).
Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо – безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, перелік яких наведений у частині другій зазначеної статті.
Об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу (підпункт 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України).
Згідно підпункту "а" пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (пункт 198.2 статті 198 ПК України).
Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (абзац другий цього пункту).
Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Так, на підтвердження здійснення господарської діяльності позивачем надано:
- договір оренди нежитлового офісного приміщення з ФОП ОСОБА_1 від 29.07.2024, предметом якого є оренда офісу для розміщення адміністративних приміщень та здійснення управлінської діяльності;
- договір оренди виробничих приміщень з ТОВ "Виробник України" № 1/04-25, предметом якого є оренда комплексу виробничих і складських приміщень загальною площею 412,4 кв.м. для виробництва та зберігання продукції;
- договори оренди обладнання з ТОВ "Агрохелат Україна" від 31.07.2024: автонавантажувача № 31/07-2, промислового подрібнювача № 31/07-3, системи очистки № 31/07-4, змішувача № 31-07/1, що використовуються у технологічному процесі виробництва;
- зовнішньоекономічний контракт з TARGOVSKI RESURSI EOOD (Болгарія) № А24 від 06.08.2024, предметом якого є постачання фруктово-овочевої сировини для виробництва добавок, до якого додано митні декларації, міжнародні товарно-транспортні накладні та інвойси за жовтень 2024-лютий 2025 рр.;
- зовнішньоекономічний контракт з TARGOVSKI RESURSI EOOD (Болгарія) № 2024В11 від 11.09.2024, який підтверджує постачання додаткових партій сировини у 2025 році, що також оформлено митними деклараціями та інвойсами за березень-квітень 2025 року;
- договір поставки контейнерів м`яких типу біг-бег від ТОВ "Пакотрейд Плюс" № 91 від 12.11.2024, укладений з метою забезпечення пакування та транспортування готової продукції;
- договір комісії з ТОВ "Фрукти сезону" № 21/02/25 від 21.02.2025, предметом якого є організація поставок та логістичний супровід зовнішньоекономічних операцій;
- договір комісії з ТОВ "Бона Мікс" № 01/10 від 01.10.2024, укладений з метою забезпечення транспортного обслуговування перевезень сировини та продукції;
- договір доручення на надання митно-брокерських послуг з ТОВ "Фрукти сезону" № 21/02-01 від 21.02.2025, предметом якого є митне оформлення вантажів, що імпортуються та експортуються товариством;
- договір доручення на надання митно-брокерських послуг з ТОВ "Бона Мікс" № 02/10-01 від 02.10.2024, укладений з тією ж метою – для здійснення митного оформлення товарів;
- договори з ТОВ "Тара-Групп" щодо постачання дерев`яних піддонів, з ТОВ "Крупяний Двір" щодо постачання зернових відходів твердих сортів пшениці, з ТОВ "Перша будівельна база" щодо постачання кормової меленої крейди для тварин, з ТОВ "Група компаній "Україна Промислова" щодо постачання декстрози моногідрату (глюкози) та крохмалю картопляного, з ТОВ "Фавор ДВ" щодо постачання дизельного палива;
- технічні умови на продукцію ("Добавки технологічні емульгуючі фруктово-овочеві" ТУ У 10.9-45425703-002:2024, "Добрива органо-мінеральні та мультидобрива" ТУ У 20.1-45425703-001:2024);
- сертифікати відповідності № UA.03904-24, № UA.04613-25, № UA.04667-25, протоколи випробувань № 1365 від 07.10.2024 та № 477 від 12.03.2025;
- акти за спожиту електроенергію від ТОВ "Виробник України" за період листопад 2024-квітень 2025 рр.;
- вимоги-накладні за листопад 2024-лютий 2025 рр., платіжні доручення та swift-повідомлення на підтвердження проведення розрахунків, банківські виписки з особових рахунків у гривні та доларах США, штатний розпис працівників та видаткові накладні від постачальників тощо.
Таким чином, надані позивачем як в процесі перевірки відповідачу, так і в ході розгляду справи судом, належним чином оформлені первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, відображають і документально підтверджують, що мали місце реальні господарські операції, які відповідають економічному змісту, що відображений в укладених договорах, з метою їх використання в своїй господарській діяльності.
При цьому, дослідження зазначених господарських операцій позивача зводиться податковим органом до дослідження його контрагентів, однак з акту перевірки не вбачається неправомірних дій саме позивача, під час виконання ним зазначених господарських операцій.
Водночас відповідач у своїх поясненнях не заперечує факту здійснення ТОВ "ОРГАНІК КОРМАГРО" імпорту сировини (зокрема бананів) та експорту готової продукції, що додатково свідчить про реальність здійснення виробничої діяльності підприємством.
На вимогу суду першої інстанції позивачем також надано документи, які доводять економічну мету від здійснення такої діяльності у спірний період та отримання прибутку в сумі 4 236 282,58 грн (довідка № 34 від 23.09.2025).
Що стосується посилань представників відповідача на кримінальне провадження № 12024000000001810 від 31.08.2024, то таке було відкрите ще до початку спірної господарської діяльності позивача, яка була предметом перевірки та охоплює період з 01.09.2024 по 30.04.2025.
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.08.2025 у справі № 127/20851/25 провадження про притягнення директора товариства до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Водночас об`єктивна сторона відповідного правопорушення стосувалося саме декларування ПДВ за квітень 2025 року, що додатково свідчить про недоведеність контролюючим органом обставин, покладених в основу акта перевірки від 26.06.2025 № 18620/02-32-07-03/45425703.
Разом з тим сам по собі факт наявності такого кримінального провадження не доводить правомірності висновків за результатами проведеної перевірки.
Верховний Суд у постанові від 08.06.2022 у справі № 808/1186/15 зазначив, що одне тільки досудове розслідування, порушене по факту фіктивного підприємництва, не свідчить про безтоварність господарських операцій за участі суб`єкта підприємницької діяльності, якого стосується це розслідування. Преюдиційне значення для адміністративного суду мають обставини, встановлені вироком суду в кримінальному провадженні або в ухвалі про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили.
Також за висновками, викладеними у постанові КАС ВС від 15.02.2023 у справі № 803/1810/16 факт порушення кримінальної справи чи наявність обвинувальних вироків щодо посадових осіб суб`єктів господарювання не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій, проведених між платником та контрагентами.
Верховний Суд неодноразово висловлював аналогічні правові висновки, зокрема у постановах від 26 лютого 2020 року у справі №826/1308/18), від 28 квітня 2020 року (справа № 826/15568/16), від 10 квітня 2020 року (справа №808/954/17), від 09 вересня 2021 року (справа №460/2315/19), від 26 вересня 2023 року (справа № 120/6732/22).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 фактично підтвердила такі висновки, зазначивши, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Самі по собі такі обставини, як-от: лише наявність вироку щодо контрагента платника податків; лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів чи відсутність деяких із них - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.
Крім того, зробивши акцент на реальному здійсненні господарської операції як складової юридичного факту, що породжує у платника податків право на податковий кредит та на збільшення витрат, Велика Палата в вказаній постанові акцентувала увагу також на тому, що платник податків не може бути обмежений у використанні первинного документа для цілей податкового обліку в тому разі, якщо безпосередньо він не вносив до такого документа неправдиві (недостовірні) відомості. Всі негативні наслідки, пов`язані з недостовірністю даних, зазначених у первинному документі, мають покладатися виключно на ту особу, яка їх внесла. Якщо іншою особою були внесені до документа відомості щодо учасника господарської операції, який має дефекти правового статусу, то добросовісний платник податків, який скористався відповідним документом для підтвердження даних свого податкового обліку, не може зазнавати жодних негативних наслідків у тому разі, якщо інші обставини, зазначені в первинному документі, зокрема рух відповідних активів, мали місце. При цьому має враховуватися реальна можливість платника податків пересвідчитися у тому, чи були достовірними відомості, що внесені до первинного документа його контрагентом.
При цьому у постанові Великої Палати Верховного Суду також зроблено висновки про те, що під час вирішення спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, наявність у платника податків первинних документів в підтвердження задекларованих сум витрат та податкового кредиту, є підставною для врахування таких при формування доходів та одержання податкової вигоди у вигляді податкового кредиту, якщо контролюючий орган не встановив і не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні, суперечливі або ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків сформував дані податкового обліку, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду та з огляду на положення статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України обставини підлягають встановленню адміністративними судами під час розгляду відповідних спорів по суті на підставі всіх належних і допустимих доказів, причому жоден з доказів не має наперед установленої сили, у тому числі будь-які дані, отримані в межах кримінальних проваджень. Ці дані підлягають ретельній перевірці безпосередньо судом, що розглядає справу, в силу офіційності з`ясування обставин справи, а також якщо платник податків обґрунтовано заперечує достовірність відповідних даних.
Повертаючись до обставин справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріали справи підтверджують, що ТОВ "ОРГАНІК КОРМАГРО" провадило законну господарську діяльність, мало необхідні ресурси, виробничі приміщення, обладнання, персонал і технологію виробництва, а також отримувало економічний результат у вигляді готової продукції та валютної виручки від експорту. Факт виробничої діяльності підприємства доводиться також відеоматеріалами, які надані позивачем та досліджені у судових засіданнях (в суді першої і апеляційної інстанції) за участю сторін.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо задоволення позовних вимг та визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Вінницькій області від 25.07.2025 № 0236830703 (за формою "В1"), від 25.07.2025 № 0236840703 (за формою "В4"), від 25.07.2025 № 0236870703 (за формою "ПН").
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Повний текст постанови складено 02 лютого 2026 року. 

Головуючий	 		Ватаманюк Р.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Курко О. П.    Боровицький О. А.