ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2025 року м.Дніпро Справа № 908/1354/24
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач) 
суддів: Іванова О.Г., Паруснікова Ю.Б.,
секретар судового засідання: Абадей М.О.
представники сторін:
від відповідача: Хілько А.В.;
від позивача: Боголіп Ю.В.
представники сторін у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином
розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Українська залізниця” на рішення господарського суду Запорізької області від 22.10.2024 року у справі №908/1354/24 (суддя Боєва О.С.)
за позовом Акціонерного товариства “Українська залізниця” (м. Київ) в особі Регіональної філії “Придніпровська залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця”, м. Дніпро
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “РЕМТОДАС”, м. Запоріжжя
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державна аудиторська служба України, м. Київ
про стягнення суми 422 898,26 грн,- 

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство “Українська залізниця” (м. Київ) в особі Регіональної філії “Придніпровська залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “РЕМТОДАС” про стягнення суми 422 898,26 грн.
З урахуванням заяви про зміну предмета позову від 24.06.2024 року, позивач просив суд стягнути з ТОВ “РЕМТОДАС” на користь АТ “Українська залізниця” в особі Регіональної філії “Придніпровська залізниця” 422 898,26 грн. втрат (збитків) фінансових (матеріальних) ресурсів через завищену вартість виконаних робіт за договором від 19.11.2021 року № ПР/П-21656/НЮ. 
Позивач зазначав, що вартість здійсненого відповідачем за договором №ПР/П-21656/НЮ від 19.11.2021 року капітального ремонту колісних пар була ним завищена на суму 422 898,26 грн, що підтверджується матеріалами перевірки Держаудитслужби, зокрема, довідкою Східного офісу Держаудитслужби від 01.02.2024 року № 040406-21/02 ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Регіональної філії “Придніпровська залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” за період з 01.07.2020 року по 30.06.2023 року.
Рішенням господарського суду Запорізької області від 22.10.2024 року у справі № 908/1354/24 (суддя Боєва О.С.) у задоволенні позову відмовлено.
Рішення мотивовано тим, що:
- з матеріалів справи вбачається, що відповідач відповідно до умов договору №ПР/П-21656/НЮ від 19.11.2021 року виконав роботи з ремонту колісних пар, а позивач роботи прийняв без зауважень; вартість робіт була встановлена за взаємною згодою сторін та відображена в договорі; повністю сплачена позивачем, що підтверджується відповідними копіями платіжних інструкцій, що містяться в матеріалах справи;
- матеріали справи не містять доказів недійсності чи розірвання сторонами договору № ПР/П-21656/НЮ від 19.11.2021 року або зміни його умов в частині ціни тощо; ані позивачем, ані Східним офісом Держаудитслужби у судовому порядку не порушувалося питання про визнання недійсним договору (повністю або в частині) з підстав порушення законодавства при визначенні вартості робіт у договорі, тобто, не спростовано у встановленому порядку презумпцію правомірності договору №ПР/П-21656/НЮ від 19.11.2021 року;
- акт № 05-21/6 від 29.01.2024 року, складений за наслідками проведення перевірки діяльності позивача, не визначений законодавством як безумовний доказ господарського чи цивільно-правового правопорушення, цей документ є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу. 
Суд дійшов висновку, що за умови існування між сторонами договірних правовідносин, виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати, а акт Держаудитслужби не може встановлювати обов`язкових правил для сторін за господарсько-правовим договором в силу ст. 19 ГК України, яка прямо забороняє втручання та перешкоджання господарській діяльності з боку контролюючих органів державної влади.
Не погодившись з рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.
Вважає оскаржуване ним рішення необґрунтованим та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, в частині не встановлення судом першої інстанції фактичних обставин, які мають суттєве значення для вирішення даної справи, не дослідження та безпідставного не прийняття до уваги доказів, наданих позивачем на підтвердження його позиції, та не врахуванням розбіжностей між доказами, наданими відповідачем та його твердженнями на підтвердження його позиції. 
Також позивач вважає безпідставним не задоволення судом першої інстанції клопотання відповідача про призначення судової експертизи.
Скаржник вказує наступні доводи:
Суд першої інстанції в порушення норм матеріального та процесуального права не взяв до уваги доводи позивача щодо обов`язковості для нього, як для підприємства, 100 відсотків акцій якого закріплено в державній власності, висновків та вказівок Держаудитслужби та не прийняв як належний доказ висновки Державної аудиторської служби України, викладені у вимозі Державної аудиторської служби України про усунення виявлених порушень від 21.03.2024 року № 000500-14/3832-2024.
Окрім цього, суд першої інстанції безпідставно не врахував положень Довідки зустрічної звірки у Товаристві відповідача з метою документального та фактичного підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків для з`ясування їх реальності та повноти відображення в обліку Акціонерного товариства “Українська залізниця” та його відокремлених підрозділів від 22.12.2023 року № 040807-22/4, яка була підписана з боку ТОВ “РЕМТОДАС” без заперечень, що свідчить про погодження із викладеними у ній фактами та відсутність інших підтверджуючих документів на підтвердження формування вартості послуг з ремонту колісних пар за договором від 19.11.2021 року № ПР/П-21656/НЮ, окрім документів по взаємовідносинам з АТ “Івано-Франківский локомотиворемонтний завод”, залученим для виконання названого договору.
Скаржник вважає, що судом першої інстанції проігноровано факт визнання відповідачем висновків Довідки зустрічної перевірки.
Також апелянт посилається на неналежне дослідження судом доказів, відсутність в матеріалах справи будь-яких калькуляцій, які б спростовували висновки Держаудитслужби щодо безпідставного завищення відповідачем сум, включених до первинних документів, на підставі яких позивачем проводилась оплата за укладеним договором.
Вважає, що суд першої інстанції, припускаючись формалізму, визначив, що оскільки позивачем та відповідачем підписані первинні документи без зауважень, то виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати.
Роблячи такі висновки, суд першої інстанції жодним чином не врахував того факту, що позивач, на відміну від Держаудитслужби, жодним чином не має таких повноважень, які б надавали йому право на проведення перевірки первинних документів його контрагентів, оскільки це буде прямим втручанням в їх господарську діяльність.
Зокрема, судом не враховано, що здійснення перевірок і контроль за використанням державних коштів входить до повноважень Держаудитслужби і позивач, як підприємство державної форми власності, повинен реагувати на виявлені порушення.
Також апелянт зазначає, що у підготовчому засіданні 13.09.2024 року судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про призначення судової експертизи у справі № 908/1354/24, що відображено в ухвалі суду від 13.09.2024 року.
Посилаючись на приписи ст.853 Цивільного кодексу України, апелянт звертає увагу апеляційного суду, що якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов`язаний негайно повідомити про це підрядника. У разі виникнення між замовником і підрядником спору з приводу недоліків виконаної роботи або їх причин на вимогу будь-кого з них має бути призначена експертиза.
Скаржник вважає, що аналіз норм наведеної статті свідчить, що у випадку прийняття замовником без жодних зауважень виконаних підрядних робіт, подальше виявлення недоліків цих робіт може підтверджуватися:
1) актом про виявлені недоліки, підписаним замовником та підрядником;
2) висновком експерта (якщо між замовником і підрядником існує спір щодо недоліків робіт).
Звертає увагу суду, що під час проведення зустрічної звірки Товариством відповідача відмовлено в наданні документів, що підтверджують залучення до виконання робіт інших суб`єктів господарювання та наявність у товариства матеріальних цінностей, що використовувались для виконання робіт.
Ревізією встановлено, що умовами укладених договорів з ТОВ “РК “КВІК” передбачено, що фактична вартість послуг з ремонту буде корегуватися в залежності від ступеня зносу, тобто по факту наданих послуг, згідно рахунків, виконавчих калькуляцій та двосторонніх актів, пред`явлених до сплати замовнику, в межах суми договору. Виконавча калькуляція з розшифровкою по статтям витрат додається до рахунку.
Шляхом співставлення наданих під час ревізії первинних документів позивача, а саме актів здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг), рахунків та фактичних калькуляцій ціни з даними фактичних витрат на виробництво Товариством з обмеженою відповідальністю “РЕМОНТНА КОМПАНІЯ “КВІК” послуг в розрізі договорів, що підтверджені під час проведення зустрічної звірки, з урахуванням сум адміністративних витрат та рентабельності, встановлено завищення вартості виконаних робіт з капітального ремонту колісних пар за договором від 19.11.2021 року №ПР/П-21656/НЮ, що є порушенням ч. 1 ст. 629, ч. 3 ст. 843 Цивільного кодексу України.
Скаржник просить суд скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 22.10.2024 року у справі № 908/1354/24 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги задовольнити.
У відзиві на апеляційну скаргу третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача – Державна аудиторська служба підтримала доводи апелянта. Вважає апеляційну скаргу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав.
Відповідно до ч.3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав: 
З матеріалів справи вбачається, що Акціонерне товариство “Українська залізниця” в особі начальника структурного підрозділу “Верхівцевська дистанція колії” регіональної філії “Придніпровська залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” (замовник, позивач у справі) та Товариство з обмеженою відповідальністю “РЕМОНТНА КОМПАНІЯ “КВІК” ( нова назва - Товариство з обмеженою відповідальністю “РЕМТОДАС”) (виконавець, відповідач у справі) за результатами процедури закупівлі відкритих торгів №ЦБДUA UA-2021-09-01-001890-с 19.11.2021 року уклали договір №ПР/П-21656/НЮ (надалі - договір), за умовами якого виконавець зобов`язався на власний ризик, своїми силами, засобами та матеріалами, надати послуги з ремонту колісних пар, згідно з обсягом послуг з ремонту колісних пар (додаток №1) та переліком послуг з ремонту колісних пар (додаток №2), а замовник – прийняти та оплатити їх на умовах даного договору (п. 1.1 договору).
Відповідно до п. 3.1 договору вартість послуг по цьому договору визначається на підставі калькуляцій на надання послуг з ремонту колісних пар (з розшифруванням матеріальних витрат на оплату праці), яка є невід`ємною частиною даного договору (додаток №1, додаток №3), та складає: 14 711 400,00 грн, у тому числі ПДВ 2451900,00 грн.
Пунктом 4.7 договору встановлено, що Акт прийому-передачі або видаткова накладна та інші первинні документи, що стосуються виконання цього договору та надання послуг, підписуються особами, що визначені у п. 4.6.
Про передачу колісної пари в ремонт, уповноваженими представниками сторін підписується Акт приймання-передачі в ремонт (п. 4.9 договору).
Надання послуг з ремонту та приймання їх результатів оформлюється Актом приймання-передачі наданих послуг, який підписується уповноваженими представниками сторін з наданням фактичних калькуляцій з розшифровкою по статтям витрат на надання послуг з ремонту колісних пар (п. 4.16 договору).
Пунктами 4.17, 4.18 договору встановлено, що колісні пари, не придатні до ремонту, виконавець відвантажує замовнику разом з відремонтованими колісними парами зі складанням Акту списання. Зворотні матеріали повертаються замовнику після надання послуг відповідно дефектній відомості, яка підписується уповноваженими представниками сторін, про що складається “Акт приймання-передачі зворотніх матеріалів” (додаток №4).
Відповідно до п. 13.1 договору останній набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2021 року.
Судом встановлено і скаржником не спростовано, що за результатами виконаних робіт в рамках даного договору сторонами були складені та підписані Акти здачі-приймання робіт (надання послуг): №45 від 11.07.2022 року на загальну суму 1 083 427,20 грн, №47 від 21.07.2022 року на суму 448 725,60 грн, № 51 від 09.08.2022 року на суму 1 695 538,80 грн. 
Складові зазначених сум визначені у відповідних фактичних калькуляціях ціни послуг з ремонту колісної пари з заміною суцільнокатаних коліс, копії яких містяться в матеріалах справи.
Відповідачем на оплату виконаних за цим договором робіт виставлені наступні рахунки: №50 від 11.07.2022 року на суму 1 083 427,20 грн, №53 від 21.07.2022 року на суму 448 725,60 грн, №57 від 09.08.2022 року на суму 1 695 538,80 грн.
Зазначені рахунки оплачені позивачем, що підтверджується платіжними дорученнями, а саме: №204605 від 24.10.2022 року на суму 1 083 427,20 грн, №204607 від 24.10.2022 року на суму 448 725,60 грн, № 218245 від 28.10.2022 року на суму 1 695 538,80 грн. 
Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. ст. 6, 627, 628 ЦК України).
Частинами 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України (далі – ГК України), який діяв на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. 
Згідно з ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору, його умови визначаються сторонами на їх розсуд і є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Відповідно до ч.ч.1, 2 та 3 ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
З положень ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України слідує, що в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, яка кореспондуються зі ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Згідно з ч. 1 ст. 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.
Статтею 852 ЦК України визначено: якщо підрядник відступив від умов договору підряду, що погіршило роботу, або допустив інші недоліки в роботі, замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного виправлення цих недоліків у розумний строк або виправити їх за свій рахунок з правом на відшкодування своїх витрат на виправлення недоліків чи відповідного зменшення плати за роботу, якщо інше не встановлено договором. За наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.
За приписами ст. 857 ЦК України робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.
Частинами 1, 2, 3 ст. 858 ЦК України передбачено: якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника:
1) безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк;
2) пропорційного зменшення ціни роботи;
3) відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором.
Підрядник має право замість усунення недоліків роботи, за які він відповідає, безоплатно виконати роботу заново з відшкодуванням замовникові збитків, завданих простроченням виконання. У цьому разі замовник зобов`язаний повернути раніше передану йому роботу підрядникові, якщо за характером роботи таке повернення можливе.
Якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків.
Відповідно до ч. 4 ст. 882 ЦК України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. 
Враховуючи, що Акти здачі-приймання робіт (надання послуг) підписані сторонами договору без зауважень і рахунки за виконані роботи позивачем сплачено, є обґрунтованим висновок оскаржуваного рішення про те, що договір сторонами укладено, всі суттєві умови погоджено, відповідачем виконано умови договору належним чином, претензій щодо його виконання у позивача не було, заборгованість позивача відсутня.
З матеріалів справи слідує, що відповідно до п. 8.4 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Державної аудиторської служби України на І квартал 2024 року, Державною аудиторською службою України було проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності АТ “Укрзалізниця” та його відокремлених підрозділів за період з 01.07.2020 року по 30.06.2023 року, в тому числі, проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Регіональної філії “Придніпровська залізниця” АТ “Укрзалізниця”.
За результатами ревізії складено Акт ревізії № 05-21/6 від 29.01.2024 року, Довідку від 01.02.2024 року № 040406-21/02 (далі - Довідка) та надіслано Акціонерному товариству “Українська залізниця” вимогу від 21.03.2024 року № 000500-14/3832-2024 (далі - Вимога) згідно якої визначено, що на порушення ч. 1 ст. 629, ч. З ст. 843 ЦК України, умов договорів, ТОВ “Ремонтна Компанія “КВІК” завищено вартість виконаних робіт з капітального ремонту колісних пар на загальну суму 6 386 910,32 грн, що призвело до втрат (збитків) фінансових (матеріальних) ресурсів регіональною філією “Придніпровська залізниця” на суму 6 098 152,50 грн (п. 36).
Враховуючи зазначені висновки Державна аудиторська служба України вимагає від АТ “Укрзалізниця” забезпечити відшкодування ТОВ “Ремонтна Компанія “КВІК” на користь регіональної філії “Придніпровська залізниця” втрат (збитків) фінансових (матеріальних) ресурсів через завищену вартість виконаних робіт на суму 6 098 152,50 грн, зокрема відповідно до норм статей 216-229 ГК України, статей 22, 610-625 ЦК України. 
До зазначеної суми увійшла сума 422 898, 26 грн, заявлена позивачем до стягнення у даній справі № 908/1354/24, та яка відображена у розрахунку завищення ТОВ “РК “КВІК” вартості капітального ремонту колісних пар за договором від 19.11.2021 року № ПР/П-21656/НЮ (додаток 47 до Довідки) (т. 2, а.с. 55).
Зокрема, згідно довідки Держаудитслужби встановлено наступне: 
Управлінням Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області проведено зустрічну звірку в ТОВ “РК “КВІК” (код ЄДРПОУ 42792107) з метою документального та фактичного підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків для з`ясування їх реальності та повноти відображення в обліку АТ “Українська залізниця” та його відокремлених структурних підрозділів.
Під час зустрічної звірки встановлено, що в період з 01.07.2020 по 30.06.2023 ТОВ “РК “КВІК” мало взаємовідносини з РФ “Придніпровська залізниця” на підставі 8 договорів, в тому числі по 7 договорах на ремонт колісних пар ДГКу і АДМ, моторних колісних пар ЕР-1,2, ЕПЛ2Т і ЕР-2 та причіпних колісних пар ЕПЛ2Т на загальну суму 55 425 366,00 грн та по 1 договору на модернізацію колійної машини УНО-80 на суму 2 497 860,00 гривень.
Згідно з наданими під час зустрічної звірки первинними документами та оборотно-сальдовими відомостями, ТОВ “РК “КВІК” надано послуг з ремонту обладнання та поставлено запчастин для РФ “Придніпровська залізниця” на загальну суму 41 298 323,44 грн, розрахунки між ТОВ “РК “КВІК” та РФ “Придніпровська залізниця” проведено на суму 37 572 899,44 гривень.
Під час проведення зустрічної звірки ТОВ “РК “КВІК” відмовлено в наданні документів, що підтверджують залучення до виконання робіт інших суб`єктів господарювання та наявність у товариства матеріальних цінностей, що використовувались для виконання робіт.
Ревізією встановлено, умовами укладених договорів з ТОВ “РК “КВІК” передбачено, що фактична вартість послуг з ремонту буде корегуватися в залежності від ступеня зносу, тобто по факту наданих послуг згідно рахунків, виконаних калькуляцій та двосторонніх актів, пред`явлених до сплати замовнику, в межах суми договору. Виконавча калькуляція з розшифровкою по статтям витрат додається до рахунку.
Шляхом співставлення наданих під час ревізії первинних документів РФ “Придніпровська залізниця”, а саме: актів здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг), рахунків та фактичних калькуляцій ціни з даними фактичних витрат на виробництво ТОВ “РК “КВІК” послуг в розрізі договорів, що підтверджені під час проведення зустрічної звірки, з урахуванням сум адміністративних витрат та рентабельності, встановлено завищення вартості виконаних робіт з капітального ремонту колісних пар за договором від 19.11.2021 №ПР/П-21656/НЮ, що є порушенням ч. 1 ст. 629, ч. 3 ст. 843 Цивільного кодексу України, п. 3.1 договору від 19.11.2021 №ПР/П-21656/НЮ.
За змістом позовної заяви позивач зазначив, що внаслідок завищення відповідачем вартості капітального ремонту колісних пар за договором від 19.11.2021 № ПР/П-21656/НЮ, яку оплачено позивачем, що підтверджується матеріалами перевірки Державної аудиторської служби України, позивачу завдані збитки у розмірі 422 898,26 грн, які заявлені позивачем до стягнення з відповідача у даній справі № 908/1354/24. 
Колегія суддів повністю поділяє висновок оскаржуваного рішення про відсутність підстав для задоволення заявленого позову та звертає увагу на наступне:
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
З положень ч.ч. 1, 2 ст. 623 ЦК України учасник господарських відносин, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. 
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків (п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України).
Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Згідно з ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
За приписами ста.611 ЦК України відшкодування збитків є встановленим договором або законом правовим наслідком, що настає у разі порушення зобов`язання.
Учасник господарських відносин, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги, щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором (ч.ч. 1,2 ст. 623 ЦК України).
За змістом ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Тобто, відшкодуванню підлягають збитки, які знаходяться у причинному зв`язку з правопорушенням. Відшкодування збитків є видом відповідальності учасників цивільних правовідносин за шкоду, яка є негативним наслідком правопорушення. 
Право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків, причинного зв`язку між порушенням права та збитками, наявності винної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. 
Протиправною є поведінка особи з порушенням норм законодавства. Якщо зобов`язання виникає з договору, то протиправною визнається поведінка боржника, що порушує умови договору та закону.
На кредитора покладений обов`язок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов`язання, прямого причинного зв`язку між порушеним зобов`язанням і завданими збитками та їх розмір. 
Позивач стверджував, що вартість здійсненого відповідачем за договором №ПР/П-21656/НЮ від 19.11.2021 року капітального ремонту колісних пар була ним завищена на суму 422 898,26 грн, що підтверджується матеріалами перевірки Держаудитслужби, зокрема довідкою Східного офісу Держаудитслужби від 01.02.2024 року № 040406-21/02 ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Регіональної філії “Придніпровська залізниця” Акціонерного товариства “Українська залізниця” за період з 01.07.2020 року по 30.06.2023 року.
Однак, як вірно вказано судом і апелянтом цей довід не спростовано, вартість робіт була встановлена за взаємною згодою сторін та відображена в договорі. 
Наявними в матеріалах справи копіями актів здачі-приймання робіт (надання послуг), підтверджується виконання відповідачем та прийняття позивачем робіт на підставі договору №ПР/П-21656/НЮ від 19.11.2021 року.
Вартість робіт була повністю сплачена позивачем, що підтверджується відповідними копіями платіжних інструкцій, що містяться в матеріалах справи. 
Матеріали справи не містять доказів недійсності чи розірвання сторонами договору № ПР/П-21656/НЮ від 19.11.2021 року або зміни його умов в частині ціни тощо.
Вищевказані акти здачі-приймання робіт (надання послуг) підписані сторонами без будь-яких зауважень щодо якості виконаних робіт. 
Перевірка фактичного обсягу виконаних робіт та їх вартість, які включені до акту (в даному випадку – до вказаних вище актів здачі-приймання робіт), покладається на особу, що приймає роботи з боку замовника, під час підписання актів.
Отже, враховуючи приписи зазначених вище норм права, а також те, що замовник оглянув та прийняв за наявними у справі актами здачі-приймання робіт (надання послуг) виконані відповідачем роботи без будь-яких зауважень і застережень, є вірним посилання суду про те, що позивач погодився з їх прийняттям та вартістю.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України “Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні”, здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).
З положень статті 10 Закону України “Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні” слідує, що органу державного фінансового контролю надається право, зокрема: проводити на підприємствах, в установах та організаціях зустрічні звірки з метою документального та фактичного підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків для з`ясування їх реальності та повноти відображення в обліку підприємства, установи та організації, що контролюється; при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку. 
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 року № 43, Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.
Згідно з п.п. 3 п. 4 Положення Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань реалізує державний фінансовий контроль через здійснення, зокрема, інспектування (ревізії).
Відповідно до п.п. 23 п. 6 Положення Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право у разі виявлення збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір в установленому законодавством порядку.
Таким чином, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного та місцевих бюджетів і, в разі виявлення порушень законодавства, має право пред`явити обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.
Вимога органу державного фінансового контролю чи акт перевірки можуть бути підставою для вчинення відповідних процесуальних дій посадовими особами (зокрема - пред`явлення відповідного позову до суду), однак це не позбавляє особу, що звернулась до суду, процесуального обов`язку доводити свої вимоги належними та допустимими доказами.
Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу. Виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати, оскільки за своїми правовими наслідками акт ревізії у даному випадку фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась. Акт ревізії не може змінювати, припиняти частково або повністю договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені договором та підтверджені відповідними актами виконаних робіт (п. 57, п. 58, п. 59 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.10.2018 року по справі № 917/1064/17).
Отже, суд в оскаржуваному рішенні вірно вказав, що враховуючи договірний характер правовідносин сторін, за наявності чинних умов договору щодо робіт, їх обсягу та вартості, висновки перевірки не можуть змінювати умов договору, які відповідно до наведених вимог норм права є обов`язковими, оскільки недійсними не визнавалися. Відповідно, висновки ревізії не можуть змінювати й правовідносин сторін щодо ціни договору і встановлювати інші, ніж визначені умовами договору, умови зобов`язання. 
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 18.02.2020 року у справі № 910/7984/16.
Колегія суддів акцентує увагу, що вказані доводи суду першої інстанції апелянт не спростував.
Між тим, ані позивачем, ані Східним офісом Держаудитслужби у судовому порядку не порушувалося питання про визнання недійсним договору (повністю або в частині) з підстав порушення законодавства при визначенні вартості робіт у договорі, тобто у встановленому порядку не спростовано презумпцію правомірності договору №ПР/П-21656/НЮ від 19.11.2021 року.
Отже, за вищевикладеного колегія суддів відхиляє доводи апелянта, оскільки за умови існування між сторонами договірних правовідносин виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати, а Акт Держаудитслужби не може встановлювати обов`язкових правил для сторін за господарсько-правовим договором в силу ст. 19 ГК України, яка прямо забороняє втручання та перешкоджання господарській діяльності з боку контролюючих органів державної влади.
В даній справі Акт ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Акціонерного товариства “Українська залізниця” від 29.01.2024 року № 05-21/6 та Довідка від 01.02.2024 року № 040406-21/02 не є належними та допустимими доказами факту завдання відповідачем позивачу збитків за договором № ПР/П-21656/НЮ від 19.11.2021 року на суму 422 898,26 грн.
При цьому кошти, які заявлені позивачем до стягнення з відповідача, отримані останнім як плата за виконані роботи (надані послуги) за договором, а тому такі кошти набуто за наявності правової підстави. 
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи скаржника про неправомірну відмову суду першої інстанції в задоволенні клопотання про проведення експертизи та його посилання на те, що саме висновок експерта відповідно до приписів ст.853 ЦК України є належним доказом вимог позову.
В даному випадку положення вказаної норми права взагалі не підлягають застосуванню при вирішенні спору, оскільки ними унормовано дії замовника при виявленні прихованих недоліків робіт.
В даному випадку мова не йде про наявність прихованих недоліків. Позивач прийняв роботи відповідача без зауважень і не підтверджує належними та допустимими доказами наявність прихованих недоліків. 
Тому проведення експертизи у даній справі з огляду на предмет та підстави заявленого позову не є необхідним.
Таким чином і ці доводи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє. 
Відповідно до ст. ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів вважає також необхідним зазначити, що згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України та Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції, Закону України від 23.02.2006 року №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У рішенні Суду у справі "Трофимчук проти України" no. 4241/03 від 28.10.2010 року Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.
З огляду на вищевикладені мотиви суду апеляційної інстанції щодо необгрунтованості правової позиції скаржника, колегія суддів не надає оцінку іншим доводам апеляційної скарги, оскільки є встановленим, що позивачем позовні вимоги не доведено і вказане є підставою для відмови в задоволенні позову, що вірно визначено судом в оскаржуваному рішенні.
Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає порушень норм матеріального чи процесуального права, які б були підставою для скасування оскаржуваного рішення. Апеляційна скарга не доведена і задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Запорізької області від 22.10.2024 року у справі №908/1354/24 залишити без змін.
Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на апелянта.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 28.01.2026 року.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд 

Суддя О.Г. Іванов

Суддя Ю.Б. Парусніков