Справа № 344/11893/25 
Провадження № 2/344/766/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ЗАОЧНЕ
26 січня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого - судді Атаманюка Б. М.,
секретаря Солонинко С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог – Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про позбавлення батьківських прав,- 

В С Т А Н О В И В: 
До Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області 08.07.2025 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог – Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 11.07.2025 відкрито провадження по даній справі в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 15.01.2026 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання дитини - залишено без розгляду. В подальшому розгляд справи здійснено за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог – Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про позбавлення батьківських прав.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15.01.2026 закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду. 
На обґрунтування позовних вимог, позивач ОСОБА_1 посилається на ті обставини, що вона з відповідачем ОСОБА_2 з 15.02.2014 року перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу у них народився син – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сторони по справі проживали разом на території Російської Федерації, однак спільне життя позивача з відповідачем не склалося, між ними виникали непорозуміння, суперечки. Відповідач ображав позивача, влаштовував скандали, не надавав матеріального забезпечення для сім`ї та дитини. Позивач у серпні 2020 року залишила відповідача та повернулася до України. 15.03.2021 року рішенням Івано-Франківського міського суду шлюб між ними розірвано, малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено проживати із матір`ю. Відповідач з серпня 2020 року не цікавиться сином, не надає коштів на його утримання. Дитина сторін – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дитиною-інвалідом із захворюванням «Дитячий церебральний параліч, спастична диплегія із стійким тяжким руховим розладом», він відвідує ЗДО, отримує належне лікування та реабілітацію. Відповідач ніяким чином не цікавиться сином, станом його здоров`я, навчання, лікування. Більше того, відповідач на початку повномасштабної війни телефонував та погрожував позивачу та її родині.
На підставі зазначених обставин справи, позивач просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Подала до суду заяву, в якій просила суд розгляд справи здійснювати без її участі, вимоги заяви підтримала в повному обсязі, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. 
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином через сайт «Судова влада». Відзиву на позов не подав.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник подав до суду заяву, в якій просив суд розгляд справи здійснювати без участі представника та врахувати, те що службою була здійснена робота та надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача.
У відповідності до ч.3 ст.211, ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. 
На підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини свої неявки в судове засідання не повідомив, повторно не прибув у судове засідання, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно з частин першої, другої, шостої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а тому у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи суд може відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.02.2014 року, який рішенням Івано-Франківського міського суду від 15.03.2021 року – розірвано (а.с.16-17).
Від вказаного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який набув громадянства України (а.с.14-15, 26-27).
Відповідно до медичних висновків та довідок малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дитиною-інвалідом із захворюванням «Дитячий церебральний параліч, спастична диплегія із стійким тяжким руховим розладом» (а.с.18-25,28).
Згідно витягу з рішення та висновку Органу опіки та піклування від 23.12.2025 № 1454, орган опіки вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.74-77).
Відповідач ОСОБА_2 – батько малолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , самоусунувся від виховання та утримання сина, не надає жодної матеріальної допомоги на його утримання, не цікавиться його життям та розвитком, не піклується про фізичний, духовий і моральний його розвиток. Доказів зворотнього стороною відповідача не надано. 
Отже, відповідач ОСОБА_2 свідомо ухилився від виховання свого сина, що полягає у свідомому нездійсненні протягом тривалого часу його виховання, піклування про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, створення належних умов для розвитку природних здібностей та готування дитини до самостійного життя та праці, що, в свою чергу, вказує на наявність законних підстав для позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Враховуючи те, що позивач по справі звільнена від сплати судового збору на підставі п.п.3,9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», як мати яка має на утриманні дитину з інвалідністю, тому з відповідача слід стягнути судовий збір у дохід державного бюджету в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп..
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 12, 76-79, 81, 82, 95, 258, 259, 263-265, 273, 280-282, 354 ЦПК України, ст.ст. 19, 150, 164, 165, 166 СК України, ЗУ «Про охорону дитинства», суд - 

У Х В А Л И В :
Позов - задовольнити.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , останне відоме місце проживання АДРЕСА_1 , позбавити батьківських прав щодо малолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , останне відоме місце проживання АДРЕСА_1 , судовий збір у дохід державного бюджету (стягувач - Державна судова адміністрація України) в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп..
Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення виготовлено та підписано 29.01.2026.

Суддя Богдан АТАМАНЮК