Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(ЗАОЧНЕ)
13.01.2026  	Справа №607/23633/25 Провадження №2/607/245/2026	

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Позняка В.М., за участю секретаря судового засідання Козак О.Є., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, –

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Солвентіс» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 , просить стягнути із відповідача в свою користь заборгованість за кредитним договором № 2418994 у розмірі 15 190,00 грн.
Позовна заява мотивована тим, що ТОВ «Алекскредит» та ОСОБА_1 21.06.2019 в електронній формі уклали Договір про надання кредиту №2418994, за умовами якого Позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 7 000,00 грн.
10.06.2025 між ТОВ «Алекскредит» та ТОВ «Секвоя Капітал» відповідно до чинного законодавства України укладено Договір факторингу № АК-10/06/2025.
07.07.2025 між ТОВ «Секвоя Капітал» та ТОВ «ФК «Солвентіс» укладено Договір факторингу № ДФ-07072025.
Згідно з договорів факторингу від 10.06.2025 та від 07.07.2025 відбулося відступлення права вимоги за Договором № 2418994 від 21.06.2019 до ТОВ «ФК «Солвентіс».
У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору, у неї виникла заборгованість перед кредитором у розмірі 15 190 грн, що включала в себе заборгованість за тілом кредиту – 7000 грн; заборгованість за відсотками – 8190 грн; заборгованість за штрафними санкціями та комісіями – 0 грн; заборгованість за пенею – 0 грн.
Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 15 190 грн та судові витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн та професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн.
Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.11.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Позивач в судове засідання свого представника не направив, звернувся в суд із заявою, в якій просив розглядати справу в його відсутності.
Відповідач належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, в судове засідання не з`явився, не повідомив про причини неявки, відзиву на позов не надав. Зважаючи на відсутність заперечень позивача, суд постановив проводити заочний розгляд справи.
Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини.
21.06.2019 між ТОВ «Алекскредит» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання кредиту № 2418994. 
Відповідно до умов кредитного договору, його підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора 2418994, який було надісланий на номер мобільного телефону вказаний позичальником при укладанні кредитного договору.
Відповідно до умов кредитного договору відповідачу надається кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на картковий рахунок позичальника у розмірі 7 000 грн на строк 20 днів до 11.07.2019 включно (пункт 1.4, 1.9, 1.10 Договору).
Згідно із пунктом 1.5-1.6 Договору нарахування процентів за користування кредитом та пені здійснюється, виходячи з базової процентної ставки, акцій, програми лояльності, спеціальної процентної ставки по кредиту після спливу узгодженого строку повернення кредиту. Нарахування процентів за користування кредитом за акційними ставками та ставками програми лояльності здійснюється тільки за умови повернення кредиту до спливу узгодженого строку повернення кредиту, наведеного у пункту 1.9 цього Договору. У випадку виникнення заборгованості проценти за користування кредиту за період узгодженого строку повернення кредиту нараховуються, виходячи із базової процентної ставки, а поза межами цього строку – виходячи із спеціальної ставки, встановленої для періоду, що перевищує узгоджений строк повернення кредиту. Пунктом 1.6 Договору базова процентна ставка за один день користування кредитом – 1,7%; акційна ставка або за програмою лояльності – 1,36%; спеціальна процентна ставка за один день користування кредитом поза межами узгодженого строку повернення кредиту (у випадку виникнення заборгованості, прострочення кредиту) – 3%.
Згідно із пунктом 2.1.4 позичальник має право на продовження узгодженого строку повернення кредиту за заявою позичальника шляхом укладення між сторонами Додаткової угоди, відповідно до умов, визначених у розділі 12 Правил.
На виконання умов кредитного договору кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 7 000 грн, маска картки 5168742707101170, код авторизації 274399, що підтверджується довідкою ТОВ ФК «Вей Фор Пей» від 09.09.2025, вих. № 5863-ВП (а.с. 35).
Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором про надання кредиту № 2418994 від 21.06.2019, заборгованість ОСОБА_1 перед кредитором становить 15 190 грн, що включала в себе заборгованість за тілом кредиту – 7000 грн; заборгованість за нарахованими відсотками – 3570 грн; заборгованість за простроченими відсотками – 4620 грн; заборгованість за штрафними санкціями та комісіями – 0 грн; заборгованість за пенею – 0 грн.
10.06.2025 між ТОВ «Алекскредит» та ТОВ «Секвоя Капітал» укладений Договір факторингу № АК-10/06/2025, пунктом 2.1.3 якого передбачено, що перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги відбувається шляхом підписання Сторонами Договору та відповідного Реєстру прав вимог, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу, відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 19-23).
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № АК-10/06/2025 від 10.06.2025 до ТОВ «Секвоя Капітал» перейшло право вимоги до відповідача у розмірі 15 190 грн, що включає заборгованість: 7 000 грн – за тілом кредиту; 8190 – за відсотками (а.с. 10).
07.07.2025 між ТОВ «Секвоя Капітал» та ТОВ «ФК «Солвентіс» укладено Договір факторингу № ДФ-07072025, пунктом 2.1.3 якого передбачено, що перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги відбувається шляхом підписання Сторонами Договору та відповідного Реєстру прав вимог, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу, відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 26-30).
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № ДФ-07072025 від 07.07.2025 до ТОВ «Солвентіс» перейшло право вимоги до відповідача у розмірі 15 190 грн, що включає заборгованість: 7 000 грн – за тілом кредиту; 8190 – за відсотками (а.с. 11).
10.07.2025 ТОВ «ФК «Солвентіс» надіслав ОСОБА_1 вимогу-повідомлення про обов`язок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 15 190 грн (а.с. 38).
Дослідивши та оцінивши докази, суд доходить такого висновку.
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Враховуючи приписи статей 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Судом першої інстанції вірно визначено, що укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19 підтверджує, що суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині».
Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За приписами частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Судом встановлено, що ТОВ «Алекскредит» та ОСОБА_1 21.06.2019 в електронній формі уклали Договір про надання кредиту № 2418994, за умовами якого Позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 7 000,00 грн, строк позики – 20 днів зі сплатою процентів, що підтверджується змістом договору.
При цьому, як видно із довідки ТОВ ФК «Вей Фор Пей» від 09.09.2025, вих. № 5863-ВП, грошові кошти були перераховані на платіжну карту НОМЕР_1 , одразу після підписання договору ОСОБА_1 електронним ключем.
Вказані кошти відповідачка використала на власний розсуд.
Визначаючи розмір заборгованості, суд виходить із такого.
Щодо наведеного позивачем розрахунку заборгованості за Договором № 2418994 від 21.06.2019, суд встановив, що заборгованість за тілом кредиту у розмірі 7 000 грн відповідачем на момент пред`явлення позову не була погашена. Доказів, що підтверджували б часткове чи у повному розмірі погашення зазначеної суми заборгованості відповідачем не надано. Отже, заборгованість за тілом кредиту у розмірі 7 000 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Щодо розміру заборгованості за відсотками суд враховує наступне.
Суд зазначає, що поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 (пункт 6.28). 
На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту, кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
Як видно із Договору про надання кредиту № 2418994 від 21.06.2019, сторони погодили строк кредитування – 20 днів до 11.07.2019, суму позики – 7000 грн, денну процентну ставку – 1,7 %.
Разом зі тим, як видно із розрахунку заборгованості, позикодавцем нараховувалися відсотки і після закінчення строку кредитування.
Пунктом 2.1.4 Договору про надання кредиту передбачено, що позичальник має право на продовження узгодженого строку повернення кредиту за заявою позичальника шляхом укладення між сторонами Додаткової угоди, відповідно до умов, визначених у розділі 12 Правил.
Проте, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження продовження між сторонами Узгодженого строку повернення кредиту в порядку, передбаченого умовами Договору. Тому нарахування процентів після спливу 11.07.2019 є мірою відповідальності боржника за користування кредитними коштами за період після закінчення строку кредитування
Тому, суд вважає, що позивач мав право нараховувати відсотки протягом строку кредитування, встановленого договором - 20 днів до 11.07.2019 на суму 7000 грн, а відповідач після закінчення строку кредитування мав обов`язок погасити 7000 грн за тілом кредиту та 2 380 грн процентів (7000 грн * 1,7% * 20), разом – 9 380 грн.
З розрахунку заборгованості за Договором про надання кредиту № 2418994 від 21.06.2019 встановлено, що ОСОБА_1 частково було погашено заборгованість у розмірі 2054 грн, тому суд вважає, що розмір непогашеної заборгованості за кредитним договором складає 7 326 грн (9 380 грн – 2054 грн).
Згідно із статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини другої статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).
Як встановлено судом, право вимоги за Договором про надання кредиту №2418994 від 21.06.2019, укладеному ТОВ «Алекскредит» та ОСОБА_1 на підставі договорів факторингу від № АК-10/06/2025 від 10.06.2025 та № ДФ-07072025 від 07.07.2025 перейшло до позивача, що підтверджується змістом договорів, витягами з реєстру боржників, які досліджені судом. 
При цьому, пунктом 2.1.3 договорів передбачено, що перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги відбувається шляхом підписання Сторонами Договору та відповідного Реєстру прав вимог, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу, відповідно до вимог чинного законодавства
Відповідні договори та витяги з реєстрів прав вимог долучені до позовної заяви.
Положеннями частини першої статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
В силу приписів частини другої статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну особу від відповідальності за порушення зобов`язання.
Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідача відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості (висновки ВС у постанові ВС від 30 серпня 2023 року у справі № 753/20537/18).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Оскільки строк кредитування сплинув, відповідачем не спростовано розмір заборгованості 7 326 грн, а тому позов в цій частині підлягає до часткового задоволення.
Позивач при зверненні до суду поніс судові витрати на суму 2422,40 грн – зі сплати судового збору.
Крім того, на підтвердження витрат на правову допомогу у розмірі 6000 надано договір про надання правової допомоги №43657029 від 01.07.2025, укладений між ТОВ «ФК «Солвентіс» та адвокатом Лівак І.М.; Детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Лівак І.М. від 30.09.2025; Акт № 2418994 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, наданих послуг) від 30.09.2025 з визначенням розміру наданих послуг у 6000 грн; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.
При вирішенні питання про співмірність витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що у даних правовідносинах відповідач є менш захищеною стороною, а також враховує заявлену позивачем суму позовних вимог, порядок та строк розгляду справи судом.
Враховуючи наведені обставини, суд прийшов до висновку, що заявлена позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн є неспівмірною з категорією складності справи, витраченим адвокатом часом, об`ємом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторін.
У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Крім того, як зазначено у Постанові Верховного Суду від 30.01.2023 № 910/7032/17, стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковим способом отримання доходу.
Враховуючи характер виконаної роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, значення справи для сторін, обґрунтованим розміром витрат на професійну правничу допомогу у даній справі є 3000 грн.
Суд вважає, що такі послуги, які зазначені у переліку, які зазначені в акті прийому-передачі наданих послуг, як правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендації 1,5 години на суму 2250 грн та формування додатків до позовної заяви 1 година на суму 750 гривень охоплюється послугою написання позовної заяви про стягнення заборгованості.
Тому, суд вважає підтвердженим розміром витрат на правову допомогу 3000 грн.
Отже, загалом позивачем понесено 5422,40 (2422,40+3000) грн судових витрат.
Зважаючи на те, що позов задоволено частково - на суму 7 326 грн із 15 190 грн, що становить 48,23 %, на підставі частини першої 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 2 615,22 грн (48,23 % від 5422,4) судових витрат пропорційно задоволеним позовним вимогам.
На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 12, 76, 77, 78, 80, 81 141, 258, 259, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Солвентіс» 7 326 (сім тисяч триста двадцять шість) гривень заборгованості за Договором про надання кредиту № 2418994 від 21.06.2019 та 2 615 гривень 22 копійки судових витрат.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду відповідачем подається протягом тридцяти днів здати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення до Тернопільського апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду учасниками справи подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.
Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено 13.01.2026.

Реквізити сторін:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс», код ЄДРПОУ 43657029, місцезнаходження: Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, 21/1.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_2 .

Головуючий суддя	В. М. Позняк