Справа № 756/8768/25
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/16613/2025
Головуючий у суді першої інстанції: Белоконна І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.

 
ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
09 грудня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:
 
судді-доповідача                              Крижанівської Г.В., 
суддів                                                Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,
при секретарі                                    Шпирук Ю.С.,
                                 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката Рури Наталії Вікторівни, подану в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 25 серпня 2025 року, постановлену у м. Києві у складі судді Белоконної І.В., повний текст якої складено 25 серпня 2025 року, у справі № 756/8768/25 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, визнання зобов`язань припиненими та стягнення моральної шкоди, -
                                                 
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживача, визнання зобов`язань припиненими та стягнення моральної шкоди. Просила визнати таким, що припинилося кредитне зобов`язання перед АТ КБ «Приватбанк» у сумі 73 495,65 грн., у зв`язку з вчиненням шахрайських дій та порушенням її прав як споживача фінансових послуг; звільнити її від обов`язку повернення суми як такої, що не була отримана добровільно та не використана в її інтересах; стягнути моральну шкоду та судові витрати.
22 серпня 2025 року ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову шляхом заборони АТ КБ «ПриватБанк» (у тому числі його філіям, представництвам, підрозділам та довіреним особам) відступати (передавати) право вимоги або залучати будь-яких третіх осіб (зокрема колекторських чи факторингових компаній) для здійснення стягнення за будь-якими зобов`язаннями, що є предметом розгляду у даній справі, у тому числі за основним боргом, нарахованими та майбутніми відсотками, комісіями, штрафними санкціями чи іншими платежами, незалежно від їхнього розміру та дати виникнення до набрання законної сили рішенням суду. Посилалася на те, що 18 серпня 2025 року вона отримала офіційне повідомлення АТ КБ «ПриватБанк», у якому зазначено, що у разі несплати найближчим часом простроченої заборгованості, банк передасть борг колекторському агентству. Передача боргу колекторським компаніям становить реальну загрозу для ефективного захисту її прав та може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25 серпня 2025 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.
Заборонено АТ КБ «ПриватБанк» (у тому числі його філіям, представництвам, підрозділам та довіреним особам) вчиняти дії щодо відступлення (передання) права вимоги або залучення будь-яких третіх осіб для здійснення стягнення за зобов`язаннями (кредитна картка  НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 )), що є предметом розгляду у справі № 756/8768/25, у тому числі за основним боргом, нарахованими та майбутніми відсотками, комісіями, штрафними санкціями чи іншими платежами, незалежно від їхнього розміру та дати виникнення, до розгляду даної цивільної справи по суті та набранням судовим рішенням законної сили.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, адвокат Рура Н.В., яка діє в інтересах АТ КБ «ПриватБанк», подала апеляційну скаргу. Просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що, постановляючи оскаржувану ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції не зазначив жодних мотивів, з яких він дійшов висновків про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, тобто суд першої інстанції не зазначив підстави і не обґрунтував їх причини, не вказав на ті обставини, які свідчать про необхідність прийняття даної ухвали. Заборона відповідачеві вчиняти дії щодо відступлення (передання) права вимоги або залучення будь-яких третіх осіб для здійснення стягнення за зобов`язаннями, що є предметом розгляду у даній справі, у тому числі за основним боргом, нарахованими та майбутніми відсотками, комісіями, штрафними санкціями чи іншими платежами, незалежно від їхнього розміру та дати виникнення має ознаки вирішення спору по суті, що є недопустимим у розумінні ч. 10 ст. 150 ЦПК України. Крім того, суд першої інстанції даним видом забезпечення звільнив позивача від виконання зобов`язань незалежно від дати виникнення (тобто за зобов`язаннями які не є предметом спору) та без конкретизації, за яким саме договором, у зв`язку з чим порушуються права відповідача як кредитора, визначені нормами ЦК України. Позивачка не обґрунтувала у чому полягають об`єктивні ризики невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі задоволення її позову у вказаній справі. Документи, додані позивачем до заяви, не містять в собі доказів, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову. Також, позивачка не надала жодного доказу на підтвердження того, що відповідач передає або відступає право вимоги за договором третім особам, зокрема колекторському агентству. Крім того, заява про забезпечення позову не містить обґрунтування наявності зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, яким чином застосування обраного заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист прав позивачки та фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. В свою чергу, суд не встановив, що існує реальна загроза невиконання рішення суду в майбутньому. Застосування судом заходів забезпечення позову шляхом встановлення заборони, викладеній в ухвалі суду, не відповідає вимогам щодо адекватності та співмірності до заявлених позовних вимог, фактично призводить до втручання суду в договірні відносини сторін, порушує збалансованість інтересів сторін договору. Звільняючи позивача від відповідальності за зобов`язаннями перед відповідачем, суд першої інстанції не врахував закріпленої ст. 204 ЦК України презумпції правомірності правочину.
ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Заперечує проти доводів представника відповідача, вважає їх необґрунтованими, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.   
В судовому засіданні адвокат Рура Н.В., яка діє в інтересах АТ КБ «ПриватБанк», апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити з наведених у ній підстав.
ОСОБА_1 всудове засідання не з`явилася, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи без її участі, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за її відсутності.  
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення її позову до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача, визнання зобов`язань припиненими та стягнення моральної шкоди, шляхом заборони АТ КБ «ПриватБанк» (у тому числі його філіям, представництвам, підрозділам та довіреним особам) вчиняти дії щодо відступлення (передання) права вимоги або залучення будь-яких третіх осіб для здійснення стягнення за зобов`язаннями (кредитна картка  НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 )), що є предметом розгляду у справі № 756/8768/25, у тому числі за основним боргом, нарахованими та майбутніми відсотками, комісіями, штрафними санкціями чи іншими платежами, незалежно від їхнього розміру та дати виникнення, до розгляду даної цивільної справи по суті та набранням судовим рішенням законної сили, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття таких заходів забезпечення позову в подальшому може утруднити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачки, за захистом вона звернулася до суду.
Проте, колегія суддів не може погодитися із такими висновками суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Частиною 2 ст. 149 ЦПК України визначено, що  забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1 -1 ) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
Відповідно до роз`яснень, викладених в п.п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
В заяві про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник має зазначити з яким позовом він має намір звернутися до суду, та чим обумовлено необхідність вжиття заходів забезпечення позову.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
За таких обставин, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Відповідно до заявлених вимог ОСОБА_1 просила визнати таким, що припинилося кредитне зобов`язання перед АТ КБ «Приватбанк» у сумі 73 495,65 грн., у зв`язку з вчиненням шахрайських дій та порушенням її прав як споживача фінансових послуг; звільнити її від обов`язку повернення суми як такої, що не була отримана добровільно та не використана в її інтересах; стягнути моральну шкоду та судові витрати. 
Тобто, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання таким, що припинилося кредитне зобов`язання перед АТ КБ «Приватбанк» у сумі 73 495,65 грн., у зв`язку з вчиненням шахрайських дій та порушенням її прав як споживача фінансових послуг; звільнення її від обов`язку повернення суми як такої, що не була отримана добровільно та не використана в її інтересах, спрямовані виключно на припинення її зобов`язання перед АТ КБ «Приватбанк». 
Рішення суду у разі задоволення таких позовних вимог не підлягає примусовому виконанню.
Обґрунтовуючи наявність підстав для забезпечення позову, ОСОБА_1 посилалася на те, що 18 серпня 2025 року вона отримала офіційне повідомлення АТ КБ «ПриватБанк», у якому зазначено, що у разі несплати найближчим часом простроченої заборгованості, банк передасть борг колекторському агентству, що, за її твердженням, становить реальну загрозу для ефективного захисту її прав та може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду.
Разом з тим, відступлення кредитором свого права вимоги на користь іншої особи не впливає на обсяг прав і обов`язків боржника. 
Крім того, по суті визначений заявницею спосіб забезпечення позову - шляхом заборони АТ КБ «ПриватБанк» (у тому числі його філіям, представництвам, підрозділам та довіреним особам) вчиняти дії щодо відступлення (передання) права вимоги або залучення будь-яких третіх осіб для здійснення стягнення за зобов`язаннями (кредитна картка НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 )), що є предметом розгляду у справі №756/8768/25, у тому числі за основним боргом, нарахованими та майбутніми відсотками, комісіями, штрафними санкціями чи іншими платежами, незалежно від їхнього розміру та дати виникнення, до розгляду даної цивільної справи по суті та набранням судовим рішенням законної сили, стосується прав та інтересів не тільки відповідача, АТ КБ «ПриватБанк», а і інших осіб, що виключає можливість вжиття таких заходів.  
Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.
Враховуючи викладене, ухвала Оболонського районного суду м. Києва від 25 серпня 2025 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.
Керуючись ст. 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу адвоката Рури Наталії Вікторівни, подану в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», задовольнити.
Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 25 серпня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення її позову до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, визнання зобов`язань припиненими та стягнення моральної шкоди.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.
 
Повне судове рішення складено 17 грудня 2025 року.
Суддя-доповідач
Судді