Справа № 420/5627/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 лютого 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Вовченко О.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Господарського суду Одеської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
До Одеського окружного адміністративного суду 21.02.2025 року надійшов позов ОСОБА_1 до Господарського суду Одеської області, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Господарського суду Одеської області щодо винесення наказу від 21 січня 2025 року №14-к «Про встановлення надбавки за вислугу років на державній службі на 2025 рік» в частині встановлення надбавки за вислугу років на державній службі секретарю судового засідання відділу контролю та організаційного забезпечення діяльності суду ОСОБА_1 з 01.01.2025р. по 30.09.2025 року у розмірі 24 відсотків посадового окладу, як такому, стаж державної служби якого становить понад 12 років та з 01.10.2025р. в розмірі 26 відсотків посадового окладу, як такому, стаж державної служби якого становить понад 13 років (п.11 наказу від 21 січня 2025 року №14-к) та скасувати його у цій частині;
- зобов`язати Господарський суд Одеської області здійснити перерахунок та виплату надбавки за вислугу років на державній службі ОСОБА_1 відповідно до статті 52 Закону України «Про державну службу», а саме на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є працівником Господарського суду Одеської області. Наказом Господарського суду Одеської області від 28.09.2012 №125-К «Про Призначення ОСОБА_1 » позивача призначено з 01.10.2012 на посаду провідного спеціаліста статистичного як такого, що пройшов за конкурсом. У позові вказано, що відповідно до наказу Господарського суду Одеської області від 05.03.2014 №29-К «Про переведення ОСОБА_1 » позивача переведено з провідного спеціаліста статистичного на посаду секретаря судового засідання з 06.03.2014р. Наказом Господарського суду Одеської області від 01.08.2016 №201-К «Про переведення та оплату праці ОСОБА_1 » позивача переведено 01.08.2016 з посади секретаря судового засідання на посаду секретаря судового засідання сектору забезпечення судового процесу відділу контролю та організаційного забезпечення діяльності суду. Згідно наказу Господарського суду Одеської області від 11.09.2023 №197-к «Про встановлення надбавки за вислугу років», секретарю судового засідання відділу контролю та організаційного забезпечення діяльності суду ОСОБА_1 з 01 жовтня 2023 року встановлено надбавку за вислугу років на державній службі в розмірі 33 відсотків посадового окладу, як такому, стаж державної служби якого становить понад 11 років. 01 січня 2024 року набрав чинності Закон України «Про державний бюджет України на 2024 рік» № 3460-ІХ, абзацом другим пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» якого визначено, що надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу. На виконання вимог Закон України «Про державний бюджет України на 2024 рік» № 3460-ІХ, наказом Господарського суду Одеської області від 20 лютого 2024р. №25-к «Про перерахування надбавки за вислугу років на 2024 рік», відповідно до пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 №3460-ІХ, з 01 січня 2024 року встановлено, зокрема, секретарю судового засідання відділу контролю та організаційного забезпечення діяльності суду ОСОБА_1 надбавку за вислугу років на державній службі в розмірі 22 відсотків посадового окладу, стаж державної служби якого становить понад 11 років. Не погоджуючись з вищезазначеним наказом позивачем було подано адміністративний позов до Господарського суду Одеської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії де в подальшому було присвоєно номер №420/16891/24. Наказом Господарського суду Одеської області від 30.09.2024 №175-к «Про встановлення надбавки за вислугу років», секретарю судового засідання відділу контролю та організаційного забезпечення діяльності суду ОСОБА_1 з 01 жовтня 2024 року встановлено надбавку за вислугу років на державній службі в розмірі 24 відсотків посадового окладу, як такому, стаж державної служби якого становить понад 12 років. Рішенням Одеський окружного адміністративного суду від 30.08.2024р. яке набрало законної сили 21.10.2024р. задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Господарського суду Одеської області про визнання протиправними дій, скасування наказу, зобов`язання вчинити дії. Визнано протиправним та скасовано пп. 26 п. 1 наказу Господарського суду Одеської області від 20 лютого 2024 року № 25-к «Про перерахування надбавки за вислугу років на 2024 рік» в частині встановлення з 01.01.2024 року надбавки за вислугу років на державній службі секретарю судового засідання відділу контролю та організаційного забезпечення діяльності суду ОСОБА_1 в розмірі 22 відсотки посадового окладу, стаж державної служби якого становить понад 11 років. Зобов`язано Господарський суд Одеської області здійснити з 01.01.2024 року перерахунок та виплату надбавки за вислугу років на державній службі ОСОБА_1 відповідно до статті 52 Закону України «Про державну службу», а саме: на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу. В іншій частині позову – відмовлено. Наказом Господарського суду Одеської області від 24.10.2024 №212-к «Про перерахування надбавки за вислугу років ОСОБА_1 », скасовано пп. 26 п. 1 наказу керівника апарату Господарського суду Одеської області від 20.02.2024 №25-к «Про перерахунок надбавки за вислугу років на 2024 рік»; наказ керівника апарату Господарського суду Одеської області від 30.09.2024 №175-к «Про встановлення надбавки за вислугу років». Наказано фінансово-економічному відділу здійснити перерахунок та виплату надбавки за вислугу років на державній службі, з урахуванням раніше виплачених сум та податків, секретарю судового засідання відділу контролю та організаційного забезпечення діяльності суду ОСОБА_1 відповідно до статті 52 Закону України „Про державну службу”, а саме на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби: - з 01.01.2024 по 30.09.2024 включно в розмірі 33 відсотків посадового окладу; - з 01.10.2024 по 21.10.2024 включно в розмірі 36 відсотків посадового окладу. 01 січня 2025 року набрав чинності Закон України «Про державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 № 4059-ІХ, абзацом двадцять сьомим пункту 3 розділу «Прикінцеві положення» якого визначено зупинити на 2025 рік дію: частини першої статті 52 Закону України "Про державну службу" в частині встановлення надбавки за вислугу років на державній службі державним службовцям державних органів, які здійснюють оплату праці на основі класифікації посад, та абзацом третім пункту 13 розділу «Прикінцеві положення» якого визначено що надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу. На виконання вимог Закон України «Про державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 № 4059-ІХ, наказом Господарського суду Одеської області від 21 січня 2025 року № 14-к «Про встановлення надбавки за вислугу років на державній службі на 2025 рік» на підставі пункту 13 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» позивачу було встановлено надбавку за вислугу років на державній службі на 2025 рік (з 01.01.2025р. по 30.09.2025 року) у розмірі 24 відсотків посадового окладу, як такому, стаж державної служби якого становить понад 12 років та (з 01.10.2025р.) в розмірі 26 відсотків посадового окладу, як такому, стаж державної служби якого становить понад 13 років. Тобто, вказано у позові, при розрахунку надбавки відповідачем були застосовані приписи абзацу 3 пункту 13 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 № 4059-ІХ, в якому зазначено, що надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу. А також, керівником апарату Господарського суду Одеської області при винесені наказу від 21 січня 2025 року № 14-к «Про встановлення надбавки за вислугу років на державній службі на 2025 рік» нічого не вказано стосовно наказу Господарського суду Одеської області від 11.09.2023 №197-к «Про встановлення надбавки за вислугу років», яким було встановлено ОСОБА_1 надбавку за вислугу років на державній службі в розмірі 33 відсотків посадового окладу, як такому, стаж державної служби якого становить понад 11 років та який станом на теперішній час є: не зупинений, не скасований та підлягає обов`язковому виконанню. 
На думку позивача, внаслідок таких протиправних дій були порушені його права на належний рівень оплати праці державних службовців, гарантовані статтями 50 та 52 Закону України «Про державну службу»
Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду від 26.02.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву і відкрито провадження по справі.
17.03.2025 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому вказано, що відповідач заперечує проти задоволення позову.
Як зазначено відповідачем, оскільки, проблема нарахування надбавки за вислугу років державним службовцям виникала в 2024 році, Господарський суд неодноразово звертався за роз`ясненнями щодо подальших дій суду до Державної судової адміністрації України та Національного агентства України з питань державної служби України, однак при ухваленні рішення щодо державних службовців які подавали позови, судом вищезазначені роз`яснення не були враховані. Разом з тим Одеський окружний адміністративний суд наголосив, що роз`яснення НАДС, міністерств та центральних органів виконавчої влади щодо розрахунку заробітної плати мають лише інформаційний характер і не встановлюють правових норм. У зв`язку з цим суд не звертався за роз`ясненнями цього року, а діяв в межах чинного законодавства. Крім того відповідач зазначає, що в минулому році ключовим аргументом при ухваленні рішення на користь державних службовців була колізія норм права, а саме суперечність загального і спеціального законодавства. Однак у зв`язку з зупиненням дії на 2025 рік частини першої статті 52 в частині встановлення надбавки за вислугу років на державній службі, державним службовцям державних органів, які здійснюють оплату праці на основі класифікації посад, Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», така правова колізія усунута. Законодавцем чітко передбачено, що на 2025 рік зупинено нарахування надбавки за вислугу років на державній службі відповідно до вимог статті 52 Закону України «Про державну службу».
Тому відповідач вважає, що застосування Господарським судом Одеської області норм Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» стосовно нарахування надбавки за вислугу років вказаній особі (позивачу) відповідає нормам чинного законодавства України. 
З урахуванням вищевикладеного, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .
17.03.2025 року від представника відповідача до суду надійшло клопотання про зупинення провадження по справі.
Ухвалою суду від 03.02.2026 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Господарського суду Одеської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.
Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою, відзивом на позов, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та перевіривши їх наданими доказами, суд встановив таке.
ОСОБА_1 працює на посаді секретаря судового засідання відділу контролю та організаційного забезпечення діяльності суду в Господарському суді Одеської області. 
Відповідно до наказу №212-к від 24.10.2024 року позивачу була встановлена надбавка за вислугу років у розмірі 33 % - з 01.01.2024 року по 30.09.2024 року, у розмірі 36% з 01.10.2024 року по 21.10.2024 року.
Судом встановлено, що 21.01.2025 року керівником апарату Господарського суду Одеської області прийнято наказ №14-к к «Про встановлення надбавки за вислугу років на державній службі на 2025 рік», яким відповідно до статті 46 Закону України „Про державну службу" від 10.12.2015 №889-ІІІ, Постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229 „Про затвердження Порядку обчислення стажу державної служби", Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 №4059-ІХ у зв`язку з погодженням Національним агентством України з питань державної служби результатів класифікації посад державної служби Господарського суду Одеської області та затвердженням ТУ ДСА України в Одеській області штатного розпису Господарського суду Одеської області на 2025, встановлено з 01.01.2025 на 2025 рік надбавку за вислугу років на державній службі державним службовцям апарату Господарського суду Одеської області: 11. Встановити на 2025 рік секретарю судового засідання відділу контролю та організаційного забезпечення діяльності суду ОСОБА_1 , надбавку за вислугу років на державній службі: - з 01.01.2025 по 30.09.2025 в розмірі 24 відсотків посадового окладу, як такому, стаж державної служби якого становить понад 12 років; - з 01.10.2025 року в розмірі 26 відсотків посадового окладу, як такому, стаж державної служби якого становить понад 13 років.
Вважаючи протиправними дії Господарського суду Одеської області щодо винесення наказу від 21 січня 2025 року №14-к «Про встановлення надбавки за вислугу років на державній службі на 2025 рік» в частині встановлення надбавки за вислугу років на державній службі секретарю судового засідання відділу контролю та організаційного забезпечення діяльності суду ОСОБА_1 з 01.01.2025р. по 30.09.2025 року у розмірі 24 відсотків посадового окладу, як такому, стаж державної служби якого становить понад 12 років та з 01.10.2025р. в розмірі 26 відсотків посадового окладу, як такому, стаж державної служби якого становить понад 13 років (п.11 наказу від 21 січня 2025 року №14-к) та скасувати його у цій частині, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.
Правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, Законом України «Про державну службу» та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.
Частиною 1 статті 50 Закону України «Про державну службу» визначено, що держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.
Згідно з ст. ст. 46, 50 Закону України «Про державну службу», стаж державної служби дає право на встановлення державному службовцю надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки та передбачено, що заробітна плата державного службовця складається з: - посадового окладу; - надбавки за вислугу років; - надбавки за ранг державного службовця; - виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця; - виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків за вакантною посадою державної служби за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою; - премії (у разі встановлення).
Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону «Про державну службу» надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.
Однак, Верховною Радою України 19 листопада 2024 року ухвалено Закон України «Про Державний бюджет на 2025 рік», згідно якого передбачено встановлення надбавки за вислугу років державним службовцям не більше 30 відсотків посадового окладу, що менше ніж передбачено спеціальним Законом України «Про державну службу».
Згідно п. 13 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» у 2025 році оплата праці державного службовця державного органу, який провів класифікацію посад державної служби, складається з:
1) сталої заробітної плати - посадового окладу, надбавки за вислугу років, надбавки за ранг державного службовця, грошової допомоги, що виплачується з наданням щорічної основної оплачуваної відпустки, інших доплат, передбачених законами України;
2) варіативної заробітної плати - премій, компенсацій за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця та за вакантною посадою державної служби, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
Надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.
Грошова допомога, що виплачується державному службовцю під час надання щорічної основної відпустки, визначається у розмірі суми посадового окладу, надбавки за вислугу років та надбавки за ранг державного службовця станом на останній день місяця, що передує першому дню такої відпустки, незалежно від фактично відпрацьованого часу в місяці.
Таким чином, Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» запроваджено норму, яка суперечить нормі ч. 1 ст. 52 Закону України «Про державну службу», а саме зменшує максимальну межу розміру надбавки а вислугу років на державній службі з 50 відсотків до 30 відсотків, та зменшує розмір самої надбавки з 3 до 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби.
Вирішуючи спір, суд враховує, що неузгодженість між чинними нормативно-правовими актами, їхнє протиріччя з одного й того самого предмета регулювання, а також суперечність між двома або більше формально чинними нормами права, прийнятими з одного і того ж питання, в теорії права відомі як колізія норм права.
Для безумовного дотримання конституційних імперативних норм щодо обов`язку кожного неухильно додержуватися Конституції та законів України (ст. 68 Основного Закону України) надважливо, щоб система законодавства відповідала усім критеріям «якості закону», зокрема, правове регулювання було чітким та послідовним, не допускало неоднозначного тлумачення правових норм, а також існування суперечливих або конфліктуючих між собою положень.
Логіка полягає у тому, що якщо норми, які регулюють співіснування людей, мають забезпечувати чіткі орієнтири правомірності поведінки і правовий порядок, то вони не повинні суперечити одна одній, мають взаємно узгоджуватись; позначаючи сукупність узгоджених між собою елементів як «систему»; норми права повинні створювати здатний належним чином функціонувати порядок людського співіснування.
Водночас, відходження від цього критерію призводить до виникнення колізій у законодавстві, що зумовлює настання негативних наслідків, зокрема, появу значної кількості юридичних спорів; перешкоду для формування єдиної та сталої судової практики; необхідність відступу від раніше сформульованих правових висновків Великої Палати Верховного Суду чи Верховного Суду; врешті це стає однією з вагомих причин зниження довіри до суб`єктів владних повноважень, судів та держави в цілому.
Крім того, поява колізій у законодавстві створює для особи ситуацію правової невизначеності, при якій виникають справедливі запитання: чи потрібно знати і дотримуватися всіх (без винятку) законів; якщо знати і дотримуватися одного чинного закону або норми закону, чи це означає презумпцію правомірності поведінки особи та неможливість її притягнення до відповідальності або настання інших негативних наслідків.
Вирішення колізій у законодавстві, якщо суб`єкти нормотворення тривалий час не вживають заходів для їх усунення, стає завданням суду. Виконання цього завдання вимагає від суду: 1) встановлення факту існування правової колізії (ситуація, за якої два або більше нормативних акти або норми одного акта регулюють по різному одні і ті ж суспільно-управлінські відносини) та 2) надання пріоритету одному із нормативних актів або норм одного акта.
Загальні підходи до вирішення колізій у законодавстві визначені у положеннях Конституції України, зокрема: 1) Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй; норми Конституції України є нормами прямої дії (ч. ч. 1-3 ст. 8); 2) чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ВРУ), є частиною національного законодавства України; укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України (ст. 9); 3) закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
У свою чергу Кодекс адміністративного судочинства України містить такі норми, які визначають підходи до вирішення колізій у законодавстві: 1) суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) (ч. ч. 1-2 ст. 6); 2) у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана ВРУ, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України та ін.
Тлумачення норм судами є квазірегулюванням, яке виступає додатковим інструментом зміцнення верховенства права в Україні. Особливо помічним цей інструмент є тоді, коли, зокрема, існує необхідність у подоланні колізій та заповнення правовим регулюванням прогалин в законодавстві; квазірегулювання сприяє розвитку доктрини права та є індикатором для законодавця, що ті чи ті відносини повинні бути врегульовані, що суспільні відносини змінилися, ускладнилися і потребують нагального законодавчого регулювання і що законодавець вже запізнюється у їх унормуванні
При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.
За умов спірних правовідносин, спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України «Про державну службу», а не закон про затвердження бюджету України на відповідний рік.
У рішенні від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 Конституційний Суд України в вкотре наголосив на тому, що скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України.
Виходячи з того, що предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, що обумовлено положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, Конституційний Суд України в Рішенні від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 дійшов висновку, що Кодексом не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію або скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України (абзац восьмий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
З огляду на вищевикладене, в спірних правовідносинах до застосування підлягає норма спеціального нормативно-правового акту, а саме ч. 1 ст. 52 Закону України «Про державну службу», а не п. 13 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», яким звужується обсяг прав та гарантій державних службовців, визначених чинним законодавством.
Перевіряючи обґрунтованість та законність дій та рішень суб`єкта владних повноважень, суд враховує наведене нормативне регулювання та вимоги частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Суд також враховує встановлений ст.3 Конституції України, ст. 6 КАС України принцип верховенства права, який в адміністративному судочинстві зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.
Вирішуючи спір, суд також бере до уваги, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).
Суд акцентує увагу на приписах ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню шляхом:
- визнання протиправним та скасування п. 11 наказу Господарського суду Одеської області від 21.01.2025 року № 14-к «Про встановлення надбавки за вислугу років на державній службі на 2025 рік» в частині встановлення на 2025 рік секретарю судового засідання відділу контролю та організаційного забезпечення діяльності суду ОСОБА_1 , надбавки за вислугу років на державній службі: - з 01.01.2025 по 30.09.2025 в розмірі 24 відсотків посадового окладу, як такому, стаж державної служби якого становить понад 12 років; - з 01.10.2025 року в розмірі 26 відсотків посадового окладу, як такому, стаж державної служби якого становить понад 13 років;
- зобов`язання Господарського суду Одеської області здійснити з 01.01.2025 року перерахунок та виплату надбавки за вислугу років на державній службі ОСОБА_1 відповідно до статті 52 Закону України «Про державну службу», а саме: на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Судові витрати розподілити відповідно до вимог ст.139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 7, 9, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Господарського суду Одеської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати п. 11 наказу Господарського суду Одеської області від 21.01.2025 року № 14-к «Про встановлення надбавки за вислугу років на державній службі на 2025 рік» в частині встановлення на 2025 рік секретарю судового засідання відділу контролю та організаційного забезпечення діяльності суду ОСОБА_1 , надбавки за вислугу років на державній службі: - з 01.01.2025 по 30.09.2025 в розмірі 24 відсотків посадового окладу, як такому, стаж державної служби якого становить понад 12 років; - з 01.10.2025 року в розмірі 26 відсотків посадового окладу, як такому, стаж державної служби якого становить понад 13 років.
Зобов`язати Господарський суд Одеської області здійснити з 01.01.2025 року перерахунок та виплату надбавки за вислугу років на державній службі ОСОБА_1 відповідно до статті 52 Закону України «Про державну службу», а саме: на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач – Господарський суд Одеської області (65119, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, ЄДРПОУ 03499997).

Суддя O.A. Вовченко