Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Харків 
11 лютого 2026 р. Справа № 320/56666/25 
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Супруна Ю.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом Державної судової адміністрації України (вул. Липська, 18/5, м. Київ, 00020, код ЄДРПОУ 26255795) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001 ЄДРПОУ 00015622) про визнання протиправною та скасування постанови, -
В С Т А Н О В И В :
До Київського окружного адміністративного суду звернулась Державна судова адміністрація України з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про накладання штрафу від 04.11.2025 ВП №78963579.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.11.2025 передано адміністративний позов №320/56666/25 за підсудністю до Харківського окружного адміністративного суду.
Справа №320/56666/25 надійшла до Харківського окружного адміністративного суду 27.01.2026.
Згідно протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.01.2026 справу №320/56666/25 розподілено на суддю Супрун Ю.О..
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 04.11.2025 ВП № 78963579 прийнято постанову про накладення на ДСА України штрафу в розмірі 5100,00 грн.. Зазначена постанова прийнята у зв`язку з невиконанням ДСА України рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.04.2025 у справі № 520/3677/25, яким зобов`язано ДСА України здійснити фінансування Територіального управління Державної судової адміністрації у Харківській області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого для виконання рішень судів на користь суддів, для проведення виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за листопад, грудень 2024 року, січень 2025 року та допомоги на оздоровлення за 2025 рік, зі здійсненням всіх передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2024році - 3028,00грн., у 2025 році - 3028,00 гривень. 
ДСА України не погоджується з постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 04.11.2025 ВП № 78963579 про накладення штрафу та вважає, що вона підлягає скасуванню.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 02.02.2026 відкрито провадження у вказаній адміністративній справі.
До канцелярії Харківського окружного адміністративного суду 06.02.2026 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно зі змістом якого виконавчий орган просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
Представник позивача у прохальній частині позову просить розглядати справу без участі представника.
Від відповідача до канцелярії Харківського окружного адміністративного суду 11.02.2026 надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача.
Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі за текстом КАС України) зазначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. 
Згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України зазначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З огляду на вищезазначені приписи Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.
Установлені судом обставини спору полягають у наступному.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.04.2025 позов ОСОБА_1 задоволено частково та визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області щодо нарахування та виплати судді Зміївського районного суду Харківської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за листопад, грудень 2024 року, січень 2025 року та допомоги на оздоровлення за 2025 рік, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, у розмірі 2102 грн., відмову у видачі Довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, із зазначенням базового розміру посадового окладу судді місцевого суду, розміру доплат за вислугу років, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2025 року, встановленого абзацом 4 частини першої статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік від 19.11.2024 № 4059-IX у розмірі 3028,00 грн..
Визнано протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення Територіального управління Державної судової адміністрації у Харківській області фінансування виплати належної судді Зміївського районного суду Харківської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за листопад, грудень 2024 року, січень 2025 року та допомоги на оздоровлення за 2025 рік, зі здійсненням всіх передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2024 році - 3028,00 грн., у 2025 році - 3028,00 грн..
Зобов`язано Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Територіального управління Державної судової адміністрації у Харківській області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого для виконання рішень судів на користь суддів, для проведення виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за листопад, грудень 2024 року, січень 2025 року та допомоги на оздоровлення за 2025 рік, зі здійсненням всіх передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2024 році - 3028,00 грн., у 2025 році - 3028,00 грн.. 
Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області нарахувати та виплатити суддівську винагороду судді Зміївського районного суду Харківської області ОСОБА_1 за листопад, грудень 2024 року, січень 2025 року та допомоги на оздоровлення за 2025 рік у відповідності до вимог статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", виходячи з прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір яких встановлено на 1 січня 2024 - 3028,00 грн., на 1 січня 2025 - 3028грн. з врахуванням виплачених сум та утриманням передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті. 
Зобов`яззано Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області видати ОСОБА_1 . Довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - Додаток 2 до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, судді Конституційного Суду України територіальними органами Пенсійного фонду України (пункт 2 розділу ІІ), із зазначенням розміру посадового окладу судді місцевого суду, розміру доплат за вислугу років, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2025 року, встановленого абзацом 4 частини першої статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік від 19.11.2024 № 4059-IX у розмірі 3028,00 грн.. 
28.08.2025 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинським Т.Є. на підставі виконавчого листа № 520/3677/25 виданим 02.06.2025 Харківським окружним адміністративним судом відкрито виконавче провадження № 78963579 про: «Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області нарахувати та виплатити суддівську винагороду судді Зміївського районного суду Харківської області ОСОБА_1 за листопад, грудень 2024 року, січень 2025 року та допомоги на оздоровлення за 2025 рік у відповідності до вимог статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", виходячи з прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір яких встановлено на 1 січня 2024 - 3028,00 грн., на 1 січня 2025 - 3028,00 грн., з врахуванням виплачених сум та утриманням передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.».
Копію постанови про відкриття виконавчого провадження № 78963579 з ідентифікатором доступу до АСВП в мережі Інтернет направлено боржнику Державній судовій адміністрації України в порядку вимог частини другої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», до електронного кабінету у підсистемі ЄСІТС «Електронний суд» та стягувачу для відома. 
Пункт другий постанови зобов`язує боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів, тобто до 11.09.2025. 
Станом на 04.11.2025 інформації від боржника про виконання рішення, заяв та пояснень не надходило. 
04.11.2025 за невиконання рішення суду на боржника - Державну судову адміністрацію України накладено штраф в розмірі 5100,00 грн..
Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права. 
Суспільні відносини з приводу примусового виконання рішень суду унормовані, насамперед, приписами, Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (надалі за текстом - Закон № 1404-VIII) і Закону України від 02.06.2016 №1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Акти правозастосування індивідуальної дії, котрі віднесені законодавцем до кола виконавчих документів, згадані законодавцем у п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII; суб`єкти владних повноважень, до повноважень яких віднесено примусове виконання таких актів перелічені законодавцем у ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VIII; а заходи примусового виконання окреслені законодавцем у ст. 10 Закону №1404-VIII.
Обов`язок кожного учасника суспільних відносин забезпечити виконання постановленого відносно нього судового акту обумовлений змістом ст.ст. 129, 1291 Конституції України, ч. 2 ст. 13 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів", ч. 2 ст. 14, ч. 1 ст. 370, ч. 2 ст. 372 КАС України.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний:
1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
За приписами ч. 3 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону (п. 1 ч. 3 ст. 18); накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом (п. 16 ч. 3 ст. 18).
Означені повноваження можуть бути реалізовані державним виконавцем після вчинення управлінського волевиявлення у порядку ст.26 Закону №1404-VIII з приводу відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Згідно з ч. 6 ст. 26 Закону №1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
За приписами ч. 2 ст. 63 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
За правилами ч. 3 ст. 63 Закону №1404-VIII виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Суд відзначає, що міра юридичної відповідальності учасника суспільних відносин - боржника у виконавчому провадженні за невиконання рішення суду запроваджена законодавцем у положеннях ст.75 Закону №1404-VIII, згідно з якою у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання (ч. 1 ст. 75); У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (ч. 2 ст. 75).
Звідси слідує, що виникнення у суб`єкта владних повноважень приводу на застосування штрафу у порядку ст. 75 Закону №1404-VIII обумовлено одночасним існуванням сукупності таких факторів як: 
1) обізнаність боржника відповідно з положеннями ст. 28 Закону №1404-VIII з подією вчинення суб`єктом владних повноважень управлінського волевиявлення з приводу відкриття виконавчого провадження; 
2) проведення суб`єктом владних повноважень перевірки стану виконавчого провадження; 
3) виявлення суб`єктом владних повноважень об`єктивних даних про наявність у боржника фізичної змоги виконати виконавчий документ, попри свідоме та умисне невжиття боржником комплексу організаційно-правових заходів, спрямованих для створення мінімально достатніх вимог для виконання вимог виконавчого документа, тобто відсутність поважних причин невиконання виконавчого документа.
Зважаючи на ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що перевірка стану виконання виконавчого документа в залежності від обставин конкретної ситуації може відбуватись державним виконавцем як виключно за матеріалами виконавчого провадження, так і у спосіб прибуття державного виконавця за місцем знаходження боржника чи місцем розміщення майна боржника для з`ясування усіх юридично значимих факторів.
У даному конкретному випадку з`ясування обставин стану виконання боржником виконавчого документа об`єктивно не потребувало фізичного прибуття державного виконавця до місцезнаходження боржника.
З приводу такої обов`язкового елементу складу протиправного діяння за ст. 75 Закону №1404-VIII як "невиконання рішення боржником без поважних причин" суд зауважує, що ч. 1 ст. 75 Закону №1404-VIII і ч. 2 ст. 75 Закону №1404-VIII передбачено застосування штрафу не за неподання боржником державному виконавцю відомостей та доказів існування поважних причин невиконання виконавчого документу, а саме за не виконання рішення боржником за відсутності поважних причин.
Тому, у даному випадку юридичне значення має не обсяг матеріалів виконавчого провадження, а дійсна поведінка боржника в аспекті демонстрування щирого і доброчесного прагнення до виконання виконавчого документу.
Тому, зважаючи на ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для заявника є підхід, коли відсутність поважних причин невиконання рішення суду повинна бути встановлена державним виконавцем не лише за матеріалами виконавчого провадження, а за обставинами об`єктивної дійсності із належним умотивуванням відповідних суджень суб`єкта владних повноважень за критеріями ч. 2 ст. 2 КАС України. 
Відтак, у рішенні суб`єкта владних повноважень про застосування штрафу у порядку ст.75 Закону №1404-VIII мають бути зазначені легально здобуті суб`єктом владних повноважень та вірно оцінені обставини фактичної дійсності, котрі поза розумним сумнівом доводять існування у боржника фізичної змоги виконати виконавчий документ з урахуванням свободи меж власної правової поведінки та наявних ресурсів.
За матеріалами справи судом встановлено, що відповідач не вчинив жодних дій направлених на виконання рішення суду, посилання з боку позивача на положення ст. 378 КАС України судом не приймаються як належні зважаючи, що зміст окресленої статті передбачає окреслену можливість - право, а не обов`язок. 
Крім того суд зазначає, що не реалізація з боку стягувача чи виконавця свого права в порядку ст. 378 КАС України не може невілювати обов`язок боржника по виконанню рішення суду.
Суд зауважує, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) суб`єкта владних повноважень викладені законодавцем у приписах ч. 2 ст. 2 КАС України.
Обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений у першу чергу саме на суб`єкта владних повноважень ч. 2 ст. 77 КАС України і повинен виконуватись шляхом подання до суду доказів на спростування вимог приватної особи та зазначення у процесуальних документах належних аргументів відповідності закону реально вчиненого суб`єктом владних повноважень управлінського волевиявлення.
Разом із тим, суд вважає, що положення ч. 2 ст. 77 КАС України не спростовують процесуального обов`язку позивача за ч. 5 ст. 44, ч. 2 ст. 79, ч. 4 ст. 161 КАС України, не змінюють сформульованих у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №520/2261/19 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №916/3027/21 стандартів доказування обставин фактичної дійсності.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зміст цієї норми процесуального закону було розтлумачено у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 по справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де вказано, що обов`язковою умовою визнання протиправним управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав (інтересів) та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.
Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-77, 90, 211 КАС України, суд констатує, що заявник як боржник у межах виконавчого провадження у даному конкретному випадку не забезпечив виконання виконавчого документу, не вчинив жодних дій, які доведені з його боку, як в рамках виконавчого провадження так і в рамках розгляду справи.
За відсутності підтвердженого матеріалами справи факту не існування у заявника фізичної змоги провести виплату нарахованих коштів відсутність відповідних платежів не може бути кваліфікована у якості невиконання виконавчого документа без поважних причин, що є обов`язковою кваліфікуючою умовою складу правопорушення за ч. 1 ст. 75 Закону №1404-VIII та за ч. 2 ст. 75 Закону №1404-VIII.
Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що владний суб`єкт у спірних правовідносинах не забезпечив дотримання ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КАС України, позаяк під час реалізації управлінської функції контролю у галузі примусового виконання судових актів із достатньою повнотою установив обставини фактичної дійсності стосовно виконання рішення суду в контексті причин невиконання (можливості виконання) боржником рішення суду, унаслідок чого вчинені управлінські волевиявлення узгоджуються як із дійсним змістом нормативного регламентування, так і дійсними обставинами спірних правовідносин.
У даному конкретному випадку доведеність суб`єктом владних повноважень підстав для застосування штрафу за невиконання виконавчого документу без поважних причин є визначеною процесуальним законом підставою для відмову у задоволенні позову.
При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 у справі “Гарсія Руїз проти Іспанії”, від 22.02.2007 у справі “Красуля проти Росії”, від 05.05.2011 у справі “Ільяді проти Росії”, від 28.10.2010 у справі “Трофимчук проти України”, від 09.12.1994 у справі “Хіро Балані проти Іспанії”, від 01.07.2003 у справі “Суомінен проти Фінляндії”, від 07.06.2008р. у справі “Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії”), вичерпно реалізував існуючі правові механізми з`ясування об`єктивної істини; надав оцінку усім юридично значимим факторам і обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; виклав власні мотиви конкретного тлумачення змісту належних норм матеріального і процесуального права. 
Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту. 
Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.
Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст. 241-246, 255, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову Державної судової адміністрації України (вул. Липська, 18/5, м. Київ, 00020, код ЄДРПОУ 26255795) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001 ЄДРПОУ 00015622) про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити в повному обсязі.
Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду); підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.6 ст.287 КАС України (протягом 10 днів з дати проголошення судового рішення).
Повний текст рішення складений 11.02.2026.

Суддя Супрун Ю.О.