Справа № 302/1683/25 
Провадження № 2/302/66/26 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(з а о ч н е)

16 січня 2026 року селище Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Готри В. Ю., з участю секретаря судового засідання Царь О. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», в інтересах якого діє представник Кіріченко Віталій Михайлович, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

у с т а н о в и в:

У грудні 2025 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК», в інтересах якого діє представник Кіріченко В. М., звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позов обґрунтовано тим, що 23.02.2024 ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» із метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, де сторони узгодили між собою: 1) тип кредиту і розмір кредитного ліміту – відновлювана кредитна лінія до 200 000 грн; 2) тип кредитної карти – карта «Універсальна»; 3) строк кредитування – 12 місяців з пролонгацією /п.9.2 договору/; 4) процентна ставка - 42% річних /п.9.3. договору/; 5) мінімальний обов`язковий платіж 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн щомісячно або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн щомісячно у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення /п.9.4. договору/; 6) проценти від суми неповернутого у строк кредиту, які відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 60% /п.2.1.12.12, 9.5 договору/.
Однак через неналежне виконання відповідачкою взятих на себе зобов`язань, у неї станом на 14.11.2025 перед банком, з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, виникла заборгованість у загальному розмірі 43 515,38 грн, яка складається з 33 889,15 грн заборгованості за тілом кредиту та 9 626,23 грн заборгованості за простроченими відсотками. 
Посилаючись на наведені вище обставини, а також на ухилення відповідачкою від виконання своїх зобов`язань, банк просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 23.02.2024 у розмірі 43 515,38 грн, яка складається з 33 889,15 грн заборгованості за тілом кредиту та 9 626,23 грн заборгованості за простроченими відсотками, а також 2 422,40 грн судових витрат по сплаті судового збору.

Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 01.12.2025 відкрито провадження у справі за цим позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК»за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.41,42).

Своїм правом подати відзив на позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК»відповідачка ОСОБА_1 не скористалася.

Представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у судове засідання не з`явився повторно, хоча був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Однак безпосередньо в позовній заяві просив розгляд справи провести без його участі, а також не заперечив щодо заочного розгляду справи.
Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання теж не з`явилася повторно, хоча повідомлялася належним чином про дату, час і місце розгляду справи, у тому числі відповідно до положень ч. 11 ст. 128, ст. 131 ЦПК України (а.с.47,48,53,55).
Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 16.01.2026  постановлено провести заочний розгляд цієї справи.
З огляду на наведене вище суд уважає за можливим розглянути цю справу за відсутності сторін за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини у справі та об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для справи, суд зазначає таке. 
Судом установлено, що 23 лютого 2024 року ОСОБА_1 підписала в електронній формі заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (а.с.26-38).
Відповідно до довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 17.11.2025, ОСОБА_1 були видані кредитні картки: 1) НОМЕР_1 , дата відкриття 23.02.2024, термін дії до 06/28, тим картки «Універсальна»; 2) НОМЕР_2 , дата відкриття 03.10.2024, термін дії до 06/28, тим картки «Універсальна» (а.с.12).
Згідно з довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 17.11.2025, ОСОБА_1 був установлений 03.10.2024 кредитний ліміт у розмірі 35 000 грн до 01.07.2025 (а.с.13).
Як убачається з розрахунку заборгованості за цим кредитним договором, то у відповідачки ОСОБА_1 наявна перед позивачем станом на 14 листопада 2025 року кредитна заборгованість у загальному розмірі 43 515,38 грн, яка складається з 33 889,15 грн заборгованості за тілом кредиту та 9 626,23 грн заборгованості за простроченими відсотками (а.с.22-25). Також із цього розрахунку заборгованості та виписки за договором б/н за період з 23.02.2024 по 17.11.2025 видно, що відповідачка користувалася кредитними коштами та здійснювала часткове погашення заборгованості (а.с.14-21).
Так, за правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлюється законом. 
Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. 
За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. (ст. 536 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).
Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Як кореспондують частини перші ст. 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи
Положеннями ч. 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).
Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (п. 45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини» (Salman v. Turkey, заява № 21986/93, п. 100, ECHR 2000-VII).
Отже, зважаючи на те, що відповідачкою в повній мірі не виконано своїх зобов`язань за даним кредитним договором, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими. При цьому будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачкою суду не надано.
З огляду на наведене вище суд доходить висновку, що позивач довів поза розумним сумнівом належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності та взаємозв`язку між собою достатніми доказами свою вимогу, а відтак позов підлягає до задоволення повністю. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ч. 1, пункту 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
За таких обставин з відповідачки ОСОБА_1 слід стягнути на користь позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» понесені останнім у справі судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 гривень (а.с.1).
Керуючись статтями 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 282, 284, 288, 289 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», в інтересах якого діє представник Кіріченко Віталій Михайлович, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.02.2024 у розмірі 43 515 (сорок три тисячі п`ятсот п`ятнадцять) грн 38 коп., яка складається з 33 889,15 грн заборгованості за тілом кредиту та 9 626,23 грн заборгованості за простроченими відсотками, а також 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. сплаченого судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте Міжгірським районним судом Закарпатської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів із дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем до Закарпатського апеляційного суду в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, установлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне судове рішення складено та підписано 16.01.2026.

Учасники справи:
Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», місце знаходження: вул. Грушевського, 1 «Д» м. Київ, ідентифікаційний код в ЄДРПОУ 14360570;
Відповідачка ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя          В. Ю. Готра