Справа № 274/6946/25
Провадження № 1-кп/0274/451/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2026 р. м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 
прокурора ОСОБА_3 
обвинуваченого ОСОБА_4 
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Бердичівського міськрайонного суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.09.2025 за № 12025060480000873 відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжин Чернігівської області, громадянина України, неодруженого, не працюючого, з базовою середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 1) 04.11.2025 вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області за ч.1 ст. 382, 75 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік, 
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, -
в с т а н о в и в:
Постановою судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06.10.2023 у справі № 274/6360/23, яка набрала законної сили від 07.11.2023, ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40800 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 років.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.
Однак у ОСОБА_4 , який достовірно знав про наявність вказаної постанови суду, яка набрала законної сили 07.11.2023, та будучи ознайомлений з нею 14.08.2025 року, виник протиправний умисел, спрямований на її невиконання.
Діючи умисно, достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду та будучи ознайомленим з нею, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, 08.09.2025 близько 14 год. 11 хв. керував транспортним засобом марки «ВАЗ 21011», р/н НОМЕР_1 , рухаючись не 7 кілометрі автомобільної дороги «Бердичів-Ружин-Городківка», поблизу с. В.Низгірціі Бердичівського району Житомирської області, був зупинений працівниками СРПП Бердичівського РВП ГУНП у Житомирській області за порушення правил дорожнього руху.
Таким чином, ОСОБА_4 умисно не виконав постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06.10.2023 у справі № 274/6360/23, яка набрала законної сили та якою його позбавлено права керування транспортними засобами строком на 5 років.
Кримінальна відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнається винуватим, передбачена ч. 1 ст. 382 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4  свою вину визнав повністю та показав, що він дійсно керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування транспортними засобами. Не заперечував фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті. Заявив, що розкаюється в скоєному, просив суд пробачити його і запевнив, що більше не буде сідати за кермо. 
За клопотанням прокурора та згоди учасників судового провадження суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд переконався, що сторони правильно розуміють зміст цих обставин. Сумнівів у добровільності їх позиції у суду немає. Наслідки такого визнання, у вигляді позбавлення права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, сторонам роз`яснено.
Оцінивши наведені докази, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена повністю та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 382 КК України, як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.
Призначаючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує характер і ступінь небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є нетяжким умисним злочином, дані про особу обвинуваченого, який на час вчинення злочину не був судимим, а наразі є засуджений за вчинення аналогічного кримінального правопорушення, не одружений, не працює, на спеціалізованих обліках у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, а також обставини, що пом`якшують, обтяжують покарання. 
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнає його щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
З урахуванням наведеного, в тому числі, характеру суспільно небезпечного діяння, вчиненого обвинуваченим та санкцію статі, за якою суд визнає його винуватим, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. Остаточне покарання суд призначає за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним за вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04.11.2025 та призначає остаточне покарання у виді 2 років позбавлення волі. 
Вирішуючи питання про можливість звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням (ст. 75 КК України), суд враховує висновок щодо застосування норми права, який викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23.09.2019 (справа № 199/1496/17; провадження № 51-2631кмо19), згідно з яким: кримінально-правові норми, передбачені статтями 70, 75 КК України не передбачають окремого порядку призначення покарання за сукупністю злочинів в тих випадках, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від покарання з іспитовим строком, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого вона також звільняється з іспитовим строком. Оскільки самостійне виконання таких вироків не засноване на вимогах закону про кримінальну відповідальність, призначаючи остаточне покарання згідно з вимогами ч. 4 ст. 70 КК України, суд має право вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування остаточного покарання з випробуванням, та визначити іспитовий строк в порядку та в межах, передбачених ст. 75 КК України. Таким чином, враховуючи визнання обвинуваченим своє вини, його щире розкаяння та засудження своєї поведінки, запевнення суду, що такі дії більше ніколи не повторяться, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 1 рік 6 місяців. На переконання суду саме такий захід примусу зможе забезпечити досягнення мети покарання і буде відповідати загальним засадам призначення покарання, є необхідним для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як ним так і іншими особами.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Відомості про речові докази, процесуальні витрати або заходи забезпечення кримінального провадження в матеріалах кримінального провадження відсутні.
Підстав для обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу, зважаючи на відсутність клопотань з даного приводу, суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд
у х в а л и в:
ОСОБА_4  визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік. 
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04.11.2025 року, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням протягом 1 (одного) року 6 (шести) місяців іспитового строку, якщо він протягом визначеного судом строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_4 не застосовувати.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченими, які перебувають під вартою, в той же строк з моменту вручення копії судового рішення.
Копія вироку негайно після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в Бердичівському міськрайонному суді Житомирської області .

Суддя            ОСОБА_1