КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 січня 2026 року м. Київ справа №320/6424/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОФІ ЛЕНД" до Головного управління ДПС у Київській області, як відокремлений підрозділ ДПС України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРОФІ ЛЕНД" з позовом до Головного управління ДПС у Київській області, як відокремлений підрозділ ДПС України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми "В1" від 24.10.2023 №197640705, згідно з яким позивачу зменшено суму до бюджетного відшкодування на 1 305 367,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) в розмірі 130 537,00 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що вважає протиправним зменшення від`ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 1 305 367,00 грн. та нарахування фінансових санкцій в розмірі 130 537,00 грн., оскільки методологічна помилка, якої припустилось товариство при заповненні податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2023 не є підставою для позбавлення платника податку права на отримання бюджетного відшкодування.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що податкове повідомлення-рішення було прийнято контролюючим органом у зв`язку із встановленням перевіркою обставин порушення позивачем норм діючого законодавства, які належним чином зафіксовано в акті перевірки.
Крім того, відповідачем заявлено клопотання про розгляд справи за участі представника ГУ ДПС у Київській області.
Розглянувши вказане клопотання, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах:
1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;
2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;
4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує: для юридичних осіб - п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років»;
6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.
Умови, за яких суд має право розглядати справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.
Для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо:
1) прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище;
2) оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію;
3) оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг;
4) припинення за зверненням суб`єкта владних повноважень юридичних осіб чи підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців у випадках, визначених законом, чи відміни державної реєстрації припинення юридичних осіб або підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців;
5) оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо в`їзду (виїзду) на тимчасово окуповану територію;
6) оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує: для юридичних осіб - ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
7) стягнення грошових сум, що ґрунтуються на рішеннях суб`єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження;
8) типові справи;
9) оскарження нормативно-правових актів, які відтворюють зміст або прийняті на виконання нормативно-правового акта, визнаного судом протиправним і нечинним повністю або в окремій його частині;
10) інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження;
11) перебування іноземців або осіб без громадянства на території України.
Отже, частиною четвертою вищевказаної статті імперативно визначено категорії справ, які підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження.
Із положеннями наведеної правової норми процесуального закону перекликаються й приписи частини четвертої статті 257 КАС України, яка відносить справи в аналогічних спорах до переліку справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
Частина ж друга статті 257 КАС України визначає, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Частиною третьою цієї ж статті передбачено, що при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Предметом позову у даній справі є оскарження податкового повідомлення-рішення відповідача.
Оскільки дана справа не віднесена до імперативно визначеного переліку справ, які підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження, процесуальні перешкоди для розгляду цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження відсутні.
Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 27.07.2021 у справі №340/1901/20, від 28.07.2021 у справі №160/6740/20, від 22.07.2021 у справі №460/6542/20, від 29.07.2021 у справі №340/1727/20, від 05.08.2021 у справі №200/5490/20-а, від 23.06.2021 у справі №520/13014/2020 та багатьох інших.
Також суд зазначає, що оцінити значення справи для сторін і значний суспільний інтерес має суд в рамках конкретних правовідносин, з яких виник спір. Це означає, що вказані підстави (для розгляду справи за правилами загального позовного провадження) повинні мати своєрідне конкретизоване пояснення у вимірі певної справи; посилання на ці підстави безвідносно до конкретних фактичних підстав не достатньо для того, щоб вимагати розгляду справи за правилами загального позовного провадження.
Такий правовий висновок викладено Верховним Судом в численних постановах, зокрема, від 26 травня 2022 року у справі №640/594/20, від 22 жовтня 2021 року у справі № 200/6491/20-а, від 07 жовтня 2021 року у справі № 640/23517/20, від 05 жовтня 2021 року у справі № 640/23385/20, від 05 серпня 2021 року у справі № 200/5490/20-а, від 22 липня 2021 року у справі № 460/6542/20, від 23 червня 2021 року у справі № 520/13014/2020 тощо.
При цьому суд зауважує, що лише посилання на наявність у учасника процесу бажання щодо здійснення розгляду справи за правилами загального, а не спрощеного, позовного провадження не є достатньою підставою для задоволення відповідного клопотання, оскільки характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, як і не вимагають обов`язкового розгляду справи саме за правилами загального позовного провадження лише з урахуванням викладеного волевиявлення учасника процесу про це. У протилежному випадку суди б мусили розглядати в обов`язковому порядку у судових засіданнях за правилами загального позовного провадження усі справи, в яких учасником процесу повідомлено про особливу важливість для нього такої справи, що зводило б нанівець власну оцінку судом обставин справи через призму необхідності чи доцільності проведення судового засідання, та нівелювало б практичну ефективність інституту спрощеного провадження в принципі. В умовах надмірного навантаження судів справами такий алгоритм дій явно б не сприяв процесуальній економії. Обставини даної справи, на переконання суду, не потребують для встановлення об`єктивної істини ані обов`язкового проведення судового засідання, ані здійснення трансформації форми адміністративного судочинства зі спрощеного у загальне позовне провадження, оскільки повний та всебічний розгляд справи є загальною процесуальною вимогою для кожного судового провадження, незалежно від його форми або того, проводиться судове засідання у справі чи ні. Крім того, суд зауважує, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання не позбавляє учасника процесу можливості надати будь-які докази чи письмові документи чи надати пояснення, виклавши їх у письмовій формі.
Також суд зазначає, що практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 8 грудня 1983 року у справі Ахеп v. Germany, заява №8273/78, рішення від 25.04.2002 року , заява №64336/01). Так, y випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (не в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
При цьому, положення Кодексу адміністративного судочинства України гарантують права учасників справи безпосередньо знайомитись з матеріалами справи, зокрема і з аргументами іншої сторони та інших учасників та реагувати на ці аргументи відповідно до процесуального законодавства.
З урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача.
Позивачем подано до суду відповідь на відзив контролюючого органу.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРОФІ ЛЕНД" (адреса: 09601, Київська область, Білоцерківський район, смт Рокитне, вул. Поповича, буд., 21А, ідентифікаційний код – 38284321) 05.03.2013 зареєстровано у якості юридичної особи та перебуває на обліку як платник податків у Головному управлінні ДПС у Київській області.
У вересні 2023 року посадовими особами Головного управління ДПС у Київській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за червень 2023 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету (акт перевірки від 15.09.2023 №19531/10-36-07-05/38284321).
Перевіркою встановлено, що ТОВ "Профі Ленд" допущена методологічна помилка при заповненні податкової декларації з ПДВ за червень 2023 року, яка призвела до завищення заявленої суми бюджетного відшкодування ПДВ на 1 502 572,8 грн., а саме платником в додатку 3 від 20.07.2023 № 9173160055 в Таблиці 2 вказано період виписки податкових накладних в розрізі контрагентів, які частково сформували загальну суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню на суму 1 502 572,80 грн. Проте, згідно з поданої декларації з податку на додану вартість за червень 2023, а також додатку 1 до неї (вхідний від 20.07.2023 №9179160071) сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту та бере участь у формуванні сум бюджетного відшкодування сформовано в червні 2023, в тому числі за рахунок включення податкових накладних за попередні звітні періоди починаючи з серпні 2022 та відображені по періодах. Отже, частково сума податку, а саме 1502572,80 грн., що відображена в додатку 3 до Декларації з ПДВ, а саме: сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту та бере участь у формуванні сум бюджетного відшкодування, сформовано за рахунок червня 2023 року. Відповідно до поданої податкової декларації з податку на додану вартість та розрахунку суми бюджетного відшкодування (Д3) за червень 2023 року встановлено, що сума бюджетного відшкодування в (Д3) за період виникнення від`ємного значення за попередній звітний період становить 12310 грн. (різниця "-" 2795630 грн). Дані порушення призвели до завищення бюджетного відшкодування на загальну суму 1305367 грн. В свою чергу, порушення, що викладені вище, призвели до завищення бюджетного відшкодування в додатку (Д3) за червень 2023 року на суму 1502573 грн., разом на суму 2807940 грн.
За наслідками перевірки посадові особи податкового органу дійшли висновку про порушення позивачем вимог підпунктів 200.1, 200.4, 200.7, 200.8, 200.9, 200.14 статті 200 Податкового кодексу України та розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, наказ Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 23.02.2017 №276 та 23.03.2018 №381), в результаті чого ТОВ "Профі Ленд" відмовлено у бюджетному відшкодуванні на рахунок платника у банку по декларації з податку на додану вартість за червень 2023 року на суму 1502573 грн. та встановлено його завищення по декларації з податку на додану вартість за червень 2023 року на суму 1305367 грн.
На підставі висновків акту перевірки від 15.09.2023 №19531/10-36-07-05/38284321 Головним управління ДПС у Київській області прийнято податкові повідомлення-рішення:
- від 24.10.2023 форми "В1" №197640705, яким товариству зменшено суму до бюджетного відшкодування на 1305367,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) в розмірі 130537,00 грн.;
- від 24.10.2023 форми "В3" №197650705, яким товариству відмовлено у наданні бюджетного відшкодування на суму 1502573,00 грн.
Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх до вищестоящого податкового органу в порядку адміністративного оскарження, однак за результатами розгляду скарги податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скарга - без задоволення.
У подальшому, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми "В1" від 24.10.2023 №197640705, з приводу чого суд зазначає таке.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 №2755-VI.
Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Приписами пункту 75.1 статті 75 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно з підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Згідно з пунктом 78.4 статті 78 ПК України передбачено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
Підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 ПК України передбачено, що документальна позапланова перевірка здійснюється у випадку, якщо платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.
Документальна позапланова перевірка з підстав, визначених у цьому підпункті, проводиться виключно щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.
Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків регламентовані статтею 200 Податкового кодексу України.
Так, відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Згідно з п. 200.4 ст. 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Таким чином, законодавцем визначено підстави за яких платник податків має право на віднесення понесених витрат, у зв`язку з придбаванням товарів (робіт, послуг), до складу валових витрат та сплачених сум податку на додану вартість, у вартості товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту підприємства. До таких підстав віднесено: наявність господарської операції, наслідок якої є поставка товару (робіт, послуг), понесення витрат, у зв`язку з господарською діяльністю платника, сплата (нарахування) податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт понесення витрат та сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними первинними документами.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 25.03.2021 (справа №П/811/1491/16).
При цьому, господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема у постановах від 13 липня 2021 року у справі № 815/7122/14, від 27 травня 2021 року у справі № 808/3513/16, від 01 грудня 2021 року у справі № 140/6978/20 та від 20 грудня 2021 року у справі № 640/16024/19.
В свою чергу Верховний Суд у постанові від 15 січня 2021 року у справі № 814/467/17 зазначив, що для отримання права на податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник податку на додану вартість повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.
У свою чергу, з урахуванням наведених вище положень пп. «г» п. 198.5 ст. 198 ПК України, право платника податку на отримання бюджетного відшкодування податку на додану вартість за рахунок від`ємного значення з цього податку виникає у випадку правомірного формування відповідних даних податкового обліку. При цьому обов`язок з нарахування податкових зобов`язань виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до п. 189.1 ст. 189 ПК України, виникає у платника податку у разі використання придбаних товарів в операціях, що не є його господарською діяльністю.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. (пункт 198.6. ст. 198 ПК України).
Як убачається з акту перевірки, основним чинником виникнення від`ємного значення з ПДВ є здійснення експортних операцій які згідно з чинного законодавства оподатковуються податком на додану вартість за ставкою "0", а також придбання сільськогосподарської продукції (кукурудза, соняшник, соя, ріпак), паливно - мастильних матеріалів, автозапчастин, транспортних послуг.
В охопленому перевіркою звітному періоді платник податків не оформляв взаємовідносин з ризиковими контрагентами, відображення яких у бухгалтерському і податковому обліку вплинуло на визначення у Декларації від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до бюджетного відшкодування.
Основними покупцями на території України за період червень 2023 року були: ТОВ "Агро-Терра БЦ" (код ЄДРПОУ 3753579), товар - соя у сумі (обсягу) 1745,0.
Договори, видаткові накладні, акти виконаних робіт (наданих послуг), товарно - транспортні накладні, рахунки - фактури та інше надано до перевірки.
Основні постачальники на території України за період виникнення від`ємного значення: Сільськогосподарський кооператив "Долина Плюс", Сільськогосподарський виробничий кооператив "Мир", ФГ "Діана", СТОВ "Іскра", ТОВ "Фірма "ОЛТО", ФГ "Межирічка", Сільськогосподарське ТзОВ "Тясмин", Приватно - орендне сільськогосподарське підприємство "Агросвіт", ДП "Дослідне господарство "Оленівське" Національного Наукового центру "Інститут механізації та електрифікації сільського господарства", Таращанський технічний та економіко - правовий фаховий коледж, ТОВ "Агробізнес-Груп", ПП "Приватна фірма агробізнес - центр", ТОВ "Добробут", Вище професійне училище №41 М. Тульчина, Селянське (фермерське) господарство "Кириленко", Сільськогосподарське ТОВ "Надія", ТОВ "Омега Пласт", ФГ "Тертичного", Мале ПП "Анна", ФГ "Маяк", Селянське (фермерське) господарство "Рибак", Приватне сільськогосподарське підприємство "Порадівське", ТОВ "Агро голд полісся", ФОП ОСОБА_1 , СТОВ "Журавлівське", ТОВ "Віал Плюс", Фермерське господарство "Петренко", ТОВ "К.Т.Україна", ТОВ "Техноторг-Дон", ФГ "Світанок - Агро", ТОВ "Арт-бізнес плюс", ТОВ "Агрофірма Шапіївка", ТОВ "Сервіс-агро", Приватна науково-дослідна та комерційно - консультативна фірма "Конкорд-гей", ТОВ "Західпромпак", ТОВ "Златібор", ТОВ "Світанок плюс", ПОСП "Великояблунецьке", ФГ "НВ", ПП "Алма Транс", ФОП ОСОБА_2 , ТзОВ "Конверс Лінкс", ТОВ "Свенго ойл", ТОВ "Селм агро", ТОВ "Агрофірма "Ранчо".
До перевірки надано договори, видаткові накладні, акти виконаних робіт (наданих послуг), ТТН, платіжні доручення, які підтверджують взаємовідносини ТОВ "Профі Ленд" з продавцями товарів (послуг).
Згідно з рахунку бухгалтерського обліку 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками" за період червень 2023 року кредитове сальдо на кінець складає 2179521,87 грн., на початок періоду сальдо по кредиту становить 2159909,79 грн., обороти за період по дебету - 670562,72 грн., обороти по кредиту - 690274,80 грн.
З акту перевірки вбачається, що ТОВ "Профі Ленд" допущена методологічна помилка при заповненні податкової декларації з ПДВ за червень 2023 року, яка призвела до завищення заявленої суми бюджетного відшкодування ПДВ на 1 502 572,8 грн., а саме: платником в додатку 3 від 20.07.2023 № 9173160055 в Таблиці 2 вказано період виписки податкових накладних в розрізі контрагентів, які частково сформували загальну суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню на суму 1 502 572,80 грн. 
Перевірка достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування ПДВ охоплює декларації починаючи з попередніх звітних (податкових) періодів, в яких виникло від`ємне значення ПДВ до звітного (податкового) періоду, за який задекларовано бюджетне відшкодування ПДВ.
Дані розрахунку суми бюджетного відшкодування (Д3) за червень 2023 року наведені в акті перевірки.
Проте, згідно з поданої декларації з податку на додану вартість за червень 2023, а також додатку 1 до неї (вхідний від 20.07.2023 №9179160071) сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту та бере участь у формуванні сум бюджетного відшкодування сформовано в червні 2023, в тому числі за рахунок включення податкових накладних за попередні звітні періоди починаючи з серпні 2022 та відображені по періодах.
Отже, частково сума податку, а саме 1502572,80 грн., що відображена в додатку 3 до Декларації з ПДВ, а саме: сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту та бере участь у формуванні сум бюджетного відшкодування, сформовано за рахунок червня 2023 року.
Як зазначено в акту перевірки, ТОВ "Профі Ленд" подано довідку про суму від`ємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (Д2) за період травень 2023 року з наступними показниками в таблиці 1; звітний (податковий0 період, у якому виникло значення - травень 2023 року сума 12310,00 грн.
Відповідно до поданої податкової декларації з податку на додану вартість та розрахунку суми бюджетного відшкодування (Д3) за червень 2023 року встановлено, що сума бюджетного відшкодування в (Д3) за період виникнення від`ємного значення за попередній звітний період становить 12310 грн. (різниця "-" 2795630 грн). Дані порушення призвели до завищення бюджетного відшкодування на загальну суму 1305367 грн. В свою чергу, порушення, що викладені вище, призвели до завищення бюджетного відшкодування в додатку (Д3) за червень 2023 року на суму 1502573 грн., разом на суму 2807940 грн.
Перевіркою зроблено висновок, що ТОВ "Профі Ленд" порушило вимоги підпунктів 200.1, 200.4, 200.7, 200.8, 200.9, 200.14 статті 200 Податкового кодексу України та розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, наказ Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 23.02.2017 №276 та 23.03.2018 №381), в результаті чого товариству відмовлено у бюджетному відшкодуванні на рахунок платника у банку по декларації з податку на додану вартість за червень 2023 року на суму 1502573 грн. та встановлено його завищення по декларації з податку на додану вартість за червень 2023 року на суму 1305367 грн.
Суд не погоджується з вказаними висновками відповідача з огляду на таке.
Так, суд зазначає, що у даній справі не є спірним реальність задокументованих господарських операцій позивача з продавцями (постачальниками) за період виникнення від`ємного значення.
Як зазначалось вище, відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України, податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.
Судом встановлено, що позивач скористався правом, наданим відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України та включив у відповідному звітному періоді, а саме червень 2023 року, до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі податкових накладних за попередні звітні періоди.
При цьому, з акту перевірки вбачається, що відповідач підтверджує правомірність формування позивачем від`ємного значення, що заявлено до бюджетного відшкодування.
Суд також вказує, що у постанові від 11.09.2018 у справі №810/3697/16 Верховний Суд дійшов висновку, що допущення платником податків технічної помилки (описки) при заповненні декларації та додатків до неї не може бути підставою для висновку про завищення бюджетного відшкодування у разі якщо фактична сплата ПДВ підтверджується відповідними первинними документами.
Аналогічна правова позиція викладена і в постановах Верховного Суду від 12.06.2018 (справа №812/1294/17), від 28.08.2018 (справа №810/2744/13-а), від 10.09.2019 у справі №826/11818/13-а, від 15.06.2020 (справа №440/17 /19).
Крім того, Верховний Суд у постанові від 10.09.2019 по справі №826/11818/13-а зазначив, що підставою для зменшення розміру від?ємного значення суми податку на додану вартість є встановлення в ході перевірки результатів діяльності платника податків безпідставного завищення відповідного показника.
Тобто, податковим правопорушенням є не будь-які арифметичні чи методологічні помилки, а лише ті, які призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, встановлених Податковим кодексом України та іншим законодавством, а саме до невірного формування податкового кредиту та завищення суми від?ємного значення ПДВ.
Вказана правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду викладених у постановах від 03.05.2018 у справі №820/4177/17, від 31.07.2018 у справі №824/2675/14-a.
Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо зменшення суми бюджетного відшкодування на 1305367,00 грн. грн. та застосування штрафної (фінансової) санкції (штрафу) в розмірі 130537,00 грн. є протиправними, оскільки від?ємне значення сформовано позивачем на підставі належним чином складених первинних документів, а методологічна помилка, якої припустився позивач при заповненні декларації з податку на додану вартість за червень 2023 року, не є підставою для позбавлення платника податку права на отримання бюджетного відшкодування, зважаючи на те, що це не призвело до невиконання або неналежного виконання вимог, встановлених Податковим кодексом України, до правильного формування податкового кредиту та визначення суми від`ємного значення ПДВ.
Беручи до уваги встановлені обставини справи та правове регулювання спірних правовідносин суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Київській області від 24.10.2023 №197640705, згідно з яким позивачу зменшено суму до бюджетного відшкодування на 1305367,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) в розмірі 130537,00 грн.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частинами 1 та 2 ст. 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
За статтею 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 74 КАС України).
Відповідно до статті 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На виконання цих вимог відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність вчинених дій.
Водночас докази, подані позивачем, підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог, та не були спростовані відповідачем.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України).
Згідно з ч. 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 КАС України).
Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.
Згідно з пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.
Відповідачем не доведено тих обставин, на яких ґрунтуються його твердження та заперечення, як того вимагає стаття 77 КАС України.
За правилами ч. 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 21538,56 грн., що підтверджується наявним у справі платіжним документом.
Враховуючи задоволення позову, вказана сума судового збору підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 24.10.2023 №197640705.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОФІ ЛЕНД" (код ЄДРПОУ 38284321) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області, як відокремлений підрозділ ДПС України (код ЄДРПОУ ВП 44096797) витрати по сплаті судового збору у сумі 21538,56 грн (двадцять одна тисяча п`ятсот тридцять вісім гривень 56 копійок).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Василенко Г.Ю.