ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2026	м. Дніпро	Справа № 904/5983/25	
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Зіпман Інжиніринг", м. Дніпро 
до Державного підприємства "Український інститут по проектуванню металургійних заводів", м. Дніпро 
про стягнення заборгованості 
Суддя Ярошенко В.І.
Без участі (виклику) представників сторін  

ПРОЦЕДУРА: 
Товариство з обмеженою відповідальністю "Зіпман Інжиніринг" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Державного підприємства "Український інститут по проектуванню металургійних заводів" про стягнення заборгованості за договором підряду на виконання проектних робіт № БХУ-02 від 27.04.2023 в загальному розмірі 491 048, 30 грн, з яких: 396 048 грн основного боргу, 20 768, 11 грн трьох відсотків річних, 74 232, 19 грн інфляційних втрат. 
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.01.2026 позов задоволено повністю. Стягнуто з Державного підприємства "Український інститут по проектуванню металургійних заводів" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Зіпман Інжиніринг" 396 048 грн основну заборгованість, 20 768, 11 грн три відсотки річних, 74 232, 19 грн інфляційні втрати та витрати зі сплаті судового збору у розмірі 5 892, 57 грн.
22.01.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Зіпман Інжиніринг" надійшла заява про ухвалення додаткового рішення в якій позивач просить суд стягнути з Державного підприємства "Український інститут по проектуванню металургійних заводів" судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 42 000 грн.
За приписами п. 3 ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з ч. 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Враховуючи те, спір у даній справі було розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, а рішення ухвалено без виклику (повідомлення) сторін, суд вважає можливим ухвалити додаткове судове рішення в тому самому порядку.
Ухвалою суду від 23.01.2026 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Зіпман Інжиніринг" про ухвалення додаткового рішення прийнято до розгляду без повідомлення (виклику) учасників за наявними в матеріалах справи документами.
За викладених обставин, суд розглядає заяву про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
У пункті 3 постанови № 11 від 17.10.2014 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення" визначено, що розумним, зокрема вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004).
При цьому, згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положення "розумний строк" вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ. Критеріями оцінки розумності строку є, зокрема складність справи та поведінка заявників.
Так, у справі "Хосце проти Нідерландів" 1998 суд вирішив, що тривалість у 8, 5 років є розумною у контексті ст. 6 Конвенції, у зв`язку зі складністю справи, а у справі "Чірікоста і Віола проти Італії", 15-річний строк розгляду визнано Європейським судом з прав людини виправданим, у зв`язку з поведінкою заявників.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України).
Товариство з обмеженою відповідальністю "Зіпман Інжиніринг" просить розподілити понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи у розмірі 42 000 грн. 
В підтвердження витрат, які має сплатити позивач у зв`язку з розглядом даної справи, суду надано наступні докази: копія договору № 30/09-01 про надання правничої допомоги від 30.09.2025, копія акта від 21.10.2025 прийому-передачі до договору про надання правничої допомоги № 30/09-01 від 30.09.2025, копія ордера серії АЕ № 1419617, копія свідоцтва серії ДП № 4864 на ім`я Коган Р.В. 
З матеріалів справи вбачається, що 30.09.2025 між Адвокатським об`єднанням «Аукторітас» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Зіпман Інжиніринг" укладено договір № 30/09-01. 
Згідно з п.1.1. договору, на умовах даного договору замовник дає завдання, а виконавець зобов`язується відповідно до завдання замовника надавати йому правову (правничу) допомогу з будь-яких питань у рамках господарського, цивільного, кримінального та адміністративного проваджень, у тому числі у справах про адміністративні правопорушення, незалежно від місця їх надання та галузі законодавства без обмежень процесуальних повноважень, також представляти інтереси замовника у приватних виконавців та державних виконавців.
Пунктом 4.1 договору, в залежності від виду та обсягу правової допомоги, що буде надаватися виконавцем замовнику оплата правової допомоги за відповідний період може проводитись на підставі окремо виставлених рахунків. 
На підтвердження фактів надання виконавцем замовнику правової допомоги відповідно 
до умов цього договору щомісячно сторонами підписується акт приймання наданих послуг. Проект акта приймання наданих послуг готує виконавець і надає його замовнику протягом трьох робочих днів після закінчення відповідного місяця. Акт має бути підписаний уповноваженим представником замовника не пізніше сьомого числа місяця, наступного за тим, в якому надавалися послуги (пункт 4.2 договору).
Замовник сплачує виконавцю винагороду у розмірі 42 000 гривень за надання послуг з підготовки та подання позовної заяви про стягнення заборгованості з ДП "УКРДІПРОМЕЗ". Оплата здійснюється у такому порядку: 50% від зазначеної суми (21 000 грн) - до початку надання послуг, 50% від зазначеної суми (21 000 грн) - після ухвалення рішення судом першої інстанції (пункт 4.3 договору). 
Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1 цього договору закінчується 31.12.2026 (пунктів 8.1 – 8.2 договору). 
За даними акта від 21.10.2025 прийому-передачі до договору про надання правничої допомоги № 30/09-01 від 30.09.2025, виконавець надав, а замовник прийняв надані правові (правничі) послуги передбачені договором, а саме: підготував та склав позовну заяву по господарській справі до Господарського суду Дніпропетровської області про стягнення грошових коштів. (пункт 1 акта).
Вартість наданих послуг становить 42 000 гривень (пункт 3 акта). 
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Приймаючи рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує позицію Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, наведену у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 12.01.2023 у cправі № 908/2702/21, відповідно до яких під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд може з власної ініціативи застосовувати критерії, що визначені у частинах п`ятій-сьомій статті 129 ГПК України і не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Господарський суд надав оцінку наданим позивачу послугам професійної правової допомоги та дійшов таких висновків.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.01.2023 у справі № 910/8342/21, визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Частиною 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Водночас, для включення всієї суми гонорару та фактичних витрат у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний, виправданий, що передбачено у статті 126 Господарського процесуального кодексу України та у статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Суд зазначає, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співрозмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, тому стягнення адвокатських витрат у зазначеній позивачем сумі не відповідає критеріям розумності, співрозмірності та справедливості.
Суд зазначає, категорія справи підряд, не потребувала вивчення судової практики тощо.
Тому, написання позовної заяви не потребувало від адвоката значних зусиль, оскільки спір є малозначним. Дії щодо збирання доказів та вивчення судової практики адвокатом не вчинялись, оскільки в позивача наявні всі необхідні документи, що стосуються договору.
Додатково судом враховано правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17, згідно з яким стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Крім цього, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 12.01.2023 у справі № 908/2702/21 здійснивши правовий аналіз норм статей 126, 129 ГПК України, дійшов висновку, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 126 ГПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною п`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Отже, Верховний Суд висновує, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд може з власної ініціативи застосовувати критерії, що визначені у частинах п`ятій-сьомій статті 129 ГПК України.
Приймаючи рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує позицію Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, наведену у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 12.01.2023 у cправі № 908/2702/21, відповідно до яких під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд може з власної ініціативи застосовувати критерії, що визначені у частинах п`ятій-сьомій статті 129 ГПК України і не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
З огляду на специфіку справи, обсяг, вид та зміст наданих послуг, суд, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини та Верховного Суду, дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу у справі № 904/5983/25 є завищеним, а, отже, не вбачається розумна необхідність понесення Товариством з обмеженою відповідальністю "Зіпман Інжиніринг" судових витрат у заявленому до відшкодування розмірі на суму 42 000 грн, тому обґрунтованими визнаються судом витрати в розмірі 10 000 грн, які і покладаються на Державне підприємство "Український інститут по проектуванню металургійних заводів". Решту витрат на правничу допомогу у розмірі 32 000 грн суд розподіляє та покладає на Товариство з обмеженою відповідальністю "Зіпман Інжиніринг".
Керуючись статтями 11, 15, 73-79, 123, 126, 129, 234, 235, 244 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Зіпман Інжиніринг" про розподіл судових витрат задовольнити частково. 

Стягнути з Державного підприємства "Український інститут по проектуванню металургійних заводів" (49000, м. Дніпро, вул. Січеславська Набережна, буд. 17, код ЄДРПОУ 00188311) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Зіпман Інжиніринг" (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд. 21, офіс 601, код ЄДРПОУ 41708632) витрати на професійну правничу допомогу в суді у розмірі 10 000 грн.
Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.

В іншій частині відмовити.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскарженим протягом цього строку до Центрального апеляційного господарського суду в порядку ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя	 	В.І. Ярошенко