ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

30 січня 2026 року	Справа №160/32969/25 	
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеси О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ,) до Міністерства оборони України (далі - відповідач, Міноборони України), в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства Оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 11 вересня 2025 року №88/в, щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , на підставі частини першої статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей".
Позовна заява обґрунтована тим, що висновки відповідача щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги є неналежними та такими, що не відповідають дійсним обставин справи, а дії відповідача є протиправними та такими, що порушують її право на отримання одноразової грошової допомоги, як члена сім`ї померлого військовослужбовця, її сина ОСОБА_2 , внаслідок захворювання, а причини смерті пов`язані із проходженням військової служби, з огляду на те, що смерть військовослужбовця не є наслідком вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення, вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння. Факт знаходження у крові померлого військовослужбовця етилового спирту на час настання смерті, на думку позивача, не є підставою для відмови у призначені та виплаті одноразової грошової допомоги членам його сім`ї. У такому випадку необхідно встановити причинно-наслідковий зв`язок між станом сп`яніння військовослужбовця та його смертю (загибеллю). Проте, ні результатами службового розслідування, ні будь - якими доказами не підтверджено причинно - наслідковий зв`язок настання смерті ОСОБА_2 , внаслідок вчинення ним дій в стані алкогольного сп`яніння, які б призвели до його смерті. З наявних доказів чітко та недвозначно вбачається, що смерті ОСОБА_2 передувало захворювання легень, пневмонія, яка станом на 02.04.2025 року була правобічною, а через відсутність належного лікування та реабілітації в умовах військового часу, в подальшому стала двобічною та привела до інтоксикації організму. Отже, мати померлого має право на отримання одноразової грошової допомоги у разі смерті військовослужбовця.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.12.2025 року відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
17.12.2025 року через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (зареєстровано судом 18.12.2025 року), в якому він не погоджується з заявленими позовними вимогами, у задоволенні позову просить відмовити. Відзив обґрунтовано тим, що в даному випадку обов`язок прийняття Комісією рішення щодо призначення грошової допомоги узгоджується з обов`язком особи надати визначений перелік документів. В службовому розслідуванні, що проводилось військовою частиною НОМЕР_1 не було враховано висновки судово-медичної експертизи. Такий висновок не надавався і до 20 регіональної військово-лікарської комісії (щодо встановлення зв`язку смерті з проходженням військової служби). Згідно з листом експерта Донецького обласного бюро судово-медичної експертизи Костянтинівського відділення судово-медичної експертизи від 21.08.2024 № 242 під час проведення судово - токсикологічного дослідження в крові ОСОБА_2 виявлено етиловий спирт в концентрації 0,44%о (акт від 07.05.2025 №6883). Таким чином підстав для прийняття комісією позитивного рішення щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги немає. Окремо відповідач наголошував на дискреційних повноваженням та зазначив, що визначення судом конкретного рішення, яке має бути прийнято суб`єктом владних повноважень не буде відповідати засадам і завданню адміністративного судочинства, яке полягає у здійснені судового контролю правомірності тих рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які ним прийняті, вчинені чи допущені.
18.12.2025 року до суду через систему "Електронний суд " від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він категорично не погоджується з наведеними у відзиві доводами та вважає їх необґрунтованими, такими, що не підтверджені належними і допустимими доказами та такими, що свідчать про неправильне застосування ст. 16-4 Закону №2011-ХІІ, а також порушення принципів обґрунтованості, пропорційності та законності рішення суб`єкта владних повноважень. Зауважив, що відповідач фактично побудував відмову не на встановленому юридичному факті: причинний зв`язок «сп`яніння > смерть», а на припущенні: «є спирт у крові > автоматично підпадає під ст.16-4». Положення ст. 16-4 Закону №2011-ХІІ не можуть тлумачитися розширено як будь-яке виявлення алкоголю автоматично позбавляє права на одноразову грошову допомогу. Такий підхід суперечить буквальному змісту «є наслідком», порушує принцип правової визначеності, перетворює виняток на «презумпцію вини/ порушення» без доказів. Щодо доводів відповідача про дискреційні повноваження, представник позивача зауважив, що Комісія не має дискреції діяти всупереч закону і без доказів, тоді як суд в цьому випадку не підміняє відповідача, а здійснює контроль легальності і обґрунтованості оскаржуваного рішення. На підставі викладеного представник позивача вважає, що відзив не спростовує доводів позову та не доводить правомірності відмови, а тому просить суд відзив Міноборони взяти до уваги, але відхилити його доводи як необґрунтовані та такі, що не підтверджують правомірність оскаржуваного рішення, а позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю померлого військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Із свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2 встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у с.Стінки Краматорського району Донецької області.
Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №60 від 30.04.2024 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , причина смерті - двобічна пневмонія; хвороба (патологічні стани), що призвели до смерті: інтоксикація, двобічна пневмонія.
З метою з`ясування обставин за фактом смерті без ознак насильства стрільця-помічника гранатометника ІНФОРМАЦІЯ_5 військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_2 комісією було проведено службове розслідування, за результатами якого складено Акт службового розслідування, затверджений Командиром ВЧ НОМЕР_1 11.05.2024 року. 
Згідно з п.3.2 Акта службового розслідування, за результатом службового розслідування, комісія визнала ОСОБА_2 померлим під час проходження військової служби.
Відповідно до витягу з протоколу засідання штатної 20 регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювання, поранень, контузії, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця №4438 від 11.12.2024 року, захворювання сержанта ОСОБА_2 , 1978 року народження: "Інтоксикація. Двобічна пневмонія", яке послужило причиною смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , - захворювання, яке призвело до смерті та причини смерті, так, пов`язані з проходженням військової служби.
24.12.2024 року ОСОБА_1 звернулась до начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою про виплату їй одноразової грошової допомоги у зв`язку з смертю ІНФОРМАЦІЯ_3 її сина сержанта ОСОБА_2 , разом з якою надала копії необхідних документів для такої виплати.
Рішенням Міністерства оборони України, яке оформлене пунктом 4 протоколу засідання комісії Міністерства Оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 11 вересня 2025 року №88/в, розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) матері померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, сержанта ОСОБА_2 . Підставою для такої відмови стало те, що згідно з листом експерта Донецького обласного бюро судово-медичної експертизи Костянтинівського відділення судово-медичної експертизи від 21.08.2024 № 242 під час проведення судово - токсикологічного дослідження в крові ОСОБА_2 виявлено етиловий спирт в концентрації 0,44%. Згідно зі ст.16-4 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть) військовослужбовця є наслідком вчинення адміністративного правопорушення, або вчинення дій в стані алкогольного сп`яніння.
Вважаючи протиправним рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства Оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 11 вересня 2025 року №88/в, щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.
Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-XII (далі - Закон України №2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно з пунктом 2 пункту 1 статті 3 Закону України № 2011-ХІІ дія цього закону, серед іншого, поширюється на членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Відповідно до пункту 1 статті 16 Закону України №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. 
Згідно із положеннями пункту 2 частини 2 статті 16 Закону України №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.
Пунктом 1 статті 16-1 Закону України №2011-XII визначено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті.
Відповідно до пункту 4 статті 16-1 Закону України №2011-XII до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, зокрема, належать батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті).
Пунктом 10 статті 16-3 Закону України № 2011-XII визначено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 затверджено "Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" (далі - Порядок №975).
Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 визначено, що допомога, яка не призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Відповідно до п.1 Порядку № 975 цей Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, та осіб, звільнених з військової служби.
Пунктом 3 Порядку № 975 визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Отже, одноразова грошова допомога у разі смерті військовослужбовця, яка не призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги - дати смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть, в розглядуваному випадку в порядку, що діяло станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 (дата смерті ОСОБА_2 , визначена у свідоцтві про смерть Серії НОМЕР_2 ), а Порядок №975 визначає механізм призначення і виплати такої допомоги.
Згідно з ч.2 п.4 Порядку №975 (в редакції чинній на момент виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги) одноразова грошова допомога призначається у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних із проходженням військової служби.
Відповідно до п.5 Порядку №975 (в редакції чинній на момент виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги) одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, передбачених підпунктами 2 і 3 пункту 4 цього Порядку, - у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть).
Пунктом 10 Порядку №975 (в редакції чинній на момент виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги) визначено, що члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган), такі документи:
заяву кожного повнолітнього члена сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого), які мають право на отримання допомоги, а у разі наявності малолітніх та/або неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги;
витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста із списків особового складу військової частини (підрозділу, органу);
витяг з особової справи про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
До заяви додаються копії: документа, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, зокрема про те, що вона не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства; свідоцтва про смерть військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста; свідоцтва про народження військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - для виплати одноразової грошової допомоги батькам загиблого (померлого); свідоцтва про шлюб - для виплати грошової допомоги дружині (чоловікові); документів (відповідних сторінок за наявності), що посвідчують особу (паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту) членів сім`ї, з даними про прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) особи, до яких внесено відомості про реєстрацію місця проживання, та довідку про реєстрацію місця проживання (у разі коли відомості про реєстрацію місця проживання до таких документів не внесені); свідоцтва про народження дитини - для виплати одноразової грошової допомоги дитині; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою); рішення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті, сільської, селищної ради або суду про встановлення над дитиною-сиротою, дитиною, позбавленою батьківського піклування, опіки, піклування (у разі здійснення опіки або піклування над дітьми військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста); рішення суду або нотаріально посвідченого правочину, що підтверджуватиме факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого) (надають особи, які не були членами сім`ї загиблого (померлого), але перебували на його утриманні); постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку смерті (контузії, травми або каліцтва), захворювання.
Відповідно до п.12 Порядку №975 (в редакції чинній на момент виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги) призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
Згідно з п.13 Порядку №975 (в редакції чинній на момент виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги) керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 10 та 11 цього Порядку.
Пунктом 15 Порядку №975 (в редакції чинній на момент виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги) передбачено рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.
Аналогічні приписи містяться у Порядку №975 і на момент подання позивачем відповідної заяви про виплату одноразової грошової допомоги та на момент прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, зі змінами номерів пунктів наведеного порядку.
Дослідивши наявні в матеріалах справи документи, які також надавались позивачем разом із заявою про призначення їй одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю її сина сержанта ОСОБА_2 , суд встановив наступне.
З копії лікарського свідоцтва про смерть №60 від 30.04.2024 року встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , причина смерті - двобічна пневмонія; хвороба (патологічні стани), що призвели до смерті: інтоксикація, двобічна пневмонія.
Згідно з п.3.2 Акта службового розслідування, затвердженого Командиром ВЧ НОМЕР_1 11.05.2024 року, за результатом службового розслідування комісія визнала ОСОБА_2 померлим під час проходження військової служби.
Дослідивши витяг з протоколу засідання штатної 20 регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювання, поранень, контузії, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця №4438 від 11.12.2024 року, суд встановив, що захворювання сержанта ОСОБА_2 , 1978 року народження: "Інтоксикація. Двобічна пневмонія", яке послужило причиною смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , - захворювання, яке призвело до смерті та причини смерті, так, пов`язані з проходженням військової служби.
Окрім того, у постанові про закриття кримінального провадження від 30.04.2024 року, слідчий СВ ВП №2 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області, розглянувши матеріали досудового розслідування, внесеного до ЄДРДР за №12024052380000162 від 29.04.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.115 ч.1 КК України, зазначив, що причиною смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є набряк легень, атеросклеротична хвороба серця. В ході досудового слідства не встановлено складу кримінального правопорушення.
На підставі зазначених доказів суд дійшов висновку, що смерть померлого військовослужбовця ОСОБА_2 настала внаслідок захворювання, яке призвело до смерті, а причина смерті пов`язана з проходженням військової служби.
Водночас, рішенням Міністерства оборони України, яке оформлене пунктом 4 протоколу засідання комісії Міністерства Оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 11 вересня 2025 року №88/в, в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) було відмовлено, з посиланням на приписи ст.16-4 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", відповідно до яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть) військовослужбовця є наслідком вчинення адміністративного правопорушення, або вчинення дій в стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до п.1 ст.16-4 Закону України №2011-XII призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:
а) вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення;
б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;
в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);
г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги. 
Проаналізувавши зміст зазначеної норми, суд дійшов висновків, що одноразова грошова допомога не призначається і не виплачується лише у випадку, якщо смерть військовослужбовця є наслідком вчинення активних дій самим військовослужбовцем, який знаходиться у стані алкогольного сп`яніння. Сам факт знаходження військовослужбовця у стані алкогольного/наркотичного сп`яніння на час настання смерті не є підставою для відмови у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги його членам сім`ї.
Наведені висновки суду щодо застосування пункту 1 статті 16-4 Закону №2011-XII узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 11.04.2018 року у справі №802/1869/17-а, від 04.03.2020 року у справі №813/2071/17, від 15.06.2022 року у справі № 826/4813/18 та від 29.06.2022 року у справі №640/6477/19.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що ОСОБА_2 помер в результаті захворювання, яке пов`язане із проходженням військової служби, а не в результаті вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення або дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, що мали своїм наслідком його смерть, а відтак відмова відповідача у призначені та виплаті членам сім`ї загиблого військовослужбовця одноразової грошової допомоги є протиправною.
Таким чином, рішення Міністерства оборони України, оформлене пунктом 4 протоколу засідання комісії Міністерства Оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 11 вересня 2025 року №88/в щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.
Стосовно доводів відповідача про дискреційні повноваження відповідача та те, що визначення судом конкретного рішення, яке має бути прийнято суб`єктом владних повноважень, не буде відповідати засадам і завданню адміністративного судочинства, яке полягає у здійснені судового контролю правомірності тих рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які ним прийняті, вчинені чи допущені, суд зазначає таке.
Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Здійснюючи судочинство, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово аналізував межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 17 грудня 2004 року у справі "Педерсен і Бодсгор проти Данії" ("Pedersen and Baadsgaard v. Denmark", заява № 49017/99) зазначено, що, здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, відміняти замість нього рішення, яке визнається протиправним, приймати інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
Разом з тим, у рішенні ЄСПЛ від 2 червня 2006 року у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є "передбачуваною", якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання".
Водночас, дискреційними є такі повноваження, у межах яких норма права допускає кілька варіантів поведінки суб`єкта владних повноважень у кожній конкретній ситуації та встановлених обставинах справи, кожна з яких буде правомірною. Характерними ознаками адміністративного розсуду є: 1) реалізація дискреційних повноважень має відповідати принципу верховенства права; 2) їх здійснення можливе лише у разі відсутності єдиного можливого варіанту поведінки; 3) суб`єкти владних повноважень мають можливість вибрати оптимальний варіант поведінки з метою врегулювання певного кола суспільних відносин; 4) суб`єкти управлінської діяльності застосовують адміністративний розсуд відповідно до належної мети, без наявності власної вигоди та впливу сторонніх факторів.
Повноваження Міністерства оборони України щодо прийняття рішень пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї померлого військовослужбовця, на підставі статті 16 та пункту 1 статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" є виключними повноваженнями Міністерства, проте вони, на думку суду, не є дискреційними, оскільки законодавець передбачив лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, то такі дії/бездіяльність є протиправними.
Отже, на переконання суду, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Таким чином, суд має право зобов`язати відповідача прийняти певне рішення, якщо суб`єктом звернення дотримано усіх визначених умов. 
В аспекті даної справи суд зазначає, що ОСОБА_1 було дотримано усіх визначених умов для отримання одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , на підставі частини першої статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей", що не заперечується відповідачем, а наявні в матеріалах справи докази належним чином та в повному обсязі доводять факт того, що син позивача - ОСОБА_2 помер під час проходження військової служби і його смерть не є наслідком вчинення адміністративного правопорушення, або вчинення дій у стані алкогольного сп`яніння. 
Отже, належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача суд вважає зобов`язання Міністерства оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , на підставі частини першої статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей".
Інші доводи не є юридично значимими та не впливають на висновки суду.
Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Окрім того, що згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ч. 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
У відповідності до ч. 1 і ч.2 ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем у справі не доведено правомірність оскаржуваного рішення, тоді як позивачем належним чином та в повному обсязі доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.
За наведених обставин та беручи до уваги норми чинного законодавства, якими врегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись статтями 2, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 257, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України, оформлене пунктом 4 протоколу засідання комісії Міністерства Оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 11 вересня 2025 року №88/в, щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .
Зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , на підставі частини першої статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей".
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ 00034022) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Повний текст рішення складено та підписано 30.01.2026 року.

Суддя О.М. Неклеса