Справа№ 953/45/26 
н/п 1-кп/953/541/26 
ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

"12" січня 2026 р. 
Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 
розглянув у порядку спрощеного провадження в м. Харкові кримінальне провадження № 12025226130000580 від 27.11.2025 за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх осіб та осіб похилого віку, інвалідом та військовослужбовцем не є, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 26.11.2025 приблизно о 18:30 год., перебував у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , де у нього на ґрунті особистих неприязних відносин виник словесний конфлікт з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Діючи з прямим умислом, направленим на спричинення шкоди здоров`ю, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в ході сварки зі своєю рідною сестрою ОСОБА_4 , та на яких відповідно до ст. З Закону України "Про запобігання та протидії домашньому насильству", поширюється сфера дії законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству, перебуваючи у положенні стоячи обличчям до потерпілої, яка в цей момент стояла напроти, наніс ОСОБА_4 , один удар кулаком правої руки в області нижньої губи. Після цього, ОСОБА_3 наніс удар кулаком правої руки в область верхньої губи та один удар в ліву сторону обличчя, спричинивши потерпілій фізичний біль. Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_3 наніс ОСОБА_4 один удар правою ногою в області лівого стегна.
В результаті протиправних дій з боку ОСОБА_3 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 09-2002/2025 від 05.12.2025, у потерпілої ОСОБА_4 мають місце наступні тілесні ушкодження: забійна рана на червоній каймі нижньої губи та синець на передньо-зовнішній поверхні стегна в нижній третині, що відповідно до п. 2.3.2."Б", 2.3.5. "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 № 6, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом
07.01.2026 до суду надійшов обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_3  за обвинуваченням у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України у якому міститься клопотання прокурора про розгляд обвинувального акту в спрощеному порядку без проведення судового розгляду у судовому засіданні.
До обвинувального акту додані:
- письмова заява ОСОБА_3 , складена в присутності захисника ОСОБА_5 , щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акту в спрощеному провадженні;
- письмова заява потерпілої ОСОБА_4  щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні. Цивільний позов не заявлений;
- матеріали кримінального провадження.
З наданих матеріалів вбачається, що на час надходження обвинувального акту до суду щодо ОСОБА_3 не застосовано затримання після виявлення вчиненого кримінального проступку.
Згідно з ч. 2, 3 ст. 381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.
Ураховуючи зазначене, суд вважає за можливе розглянути обвинувальний акт щодо ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку без проведення судового розгляду у судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, що узгоджується з приписами ч. 2 ст. 381 КПК України.
Вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження (ч. 2 ст. 382 КПК України).
Діючи відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 17, ч. 3 ст. 302, ст. 369 – 371, 374, ч. 2, 3 ст. 381, ч. 2 ст. 382 КПК України суд перевірив обставини, які встановлені органом досудового розслідування, та які не оспорюються учасниками судового провадження.
Установлені органом досудового розслідування обставини і викладені судом, не оспорюються учасниками судового провадження, оскільки під час досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_3  беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акту за його відсутності. Указані обставини також визнала потерпіла.
Крім того, обвинувачений ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Отже, за встановлених органом досудового розслідування обставин, суд дійшов висновку, що винність ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку доведена поза розумним сумнівом повністю та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 125 КК України, а саме спричинення умисного легкого тілесного ушкодження.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працевлаштований, не одружений, не має на утриманні малолітніх дітей та осіб похилого віку, не є інвалідом та військовослужбовцем.
Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення відносно особи, з якою винний перебуває у близьких відносинах та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Мотиви призначення покарання
Призначаючи покарання ОСОБА_3 , суд ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.
За змістом статей 50, 65 КК України особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.
Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання – виправлення засудженого. 
Суд вважає, що підстави застосування статей 69, 69-1 КК України при призначенні покарання – відсутні.
З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_3 є особою офіційно не працевлаштованою.
Водночас, 12.01.2026 обвинувачений звернувся до суду із заявою, в якій просив призначити йому покарання у вигляді штрафу, у зв`язку з наявністю змоги сплатити останній. Також вказав, що зобов`язується штраф сплатити.
З урахуванням викладених обставин справи, особистості обвинуваченого, який раніше не судимий, має середньо-спеціальну освіту, тяжкості вчиненого кримінального проступку, наявність пом`якшуючої та обтяжуючої обставин, відсутності завданої матеріальної шкоди, заяви обвинуваченого щодо можливості сплати штрафу, у разі призначення такого, покарання, яке передбачено за вчинений кримінальний проступок, суд уважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, шляхом призначення ОСОБА_3  покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн 00 коп.
Зазначене покарання, на переконання суду, відповідає положенням статей 65 – 67 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень та відповідатиме особистості обвинуваченого, оскільки визнання особи винуватою та примус зі сторони держави здійснити платіж на корить останньої, є не лише дієвим інструментом перевиховання, а й нагадуванням, негативним досвідом, з метою утриматися в майбутньому учинення повторних дій, що відповідає меті притягнення до кримінальної відповідальності, визначеної ст. 50 КК України.
Обставин, які б свідчили, що призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у виді громадських робіт буде недостатнє для досягнення цілей покарання, не відповідатиме даним про його особу та ступеню тяжкості кримінального правопорушення, судовим розглядом не встановлено.
При цьому суд також враховує висновок об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладений в постанові від 12.02.2020 у справі № 453/225/19, згідно з яким злочином, пов`язаним із домашнім насильством, слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого свідчать про наявність у діянні хоча б одного з елементів (ознак), перелічених у ст. 1 Закону № 2229-VIII, незалежно від того, чи вказано їх в інкримінованій статті (частині статті) КК як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину. Встановлена у п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК заборона закриття кримінального провадження поширюється на осіб, які вчинили злочин, пов`язаний із домашнім насильством, за умови, що слідчі органи пред`явили особі таке обвинувачення і вона мала можливість захищатися від нього.
Суд встановив, що ОСОБА_3 пред`явлено обвинувачення за ч. 1 ст. 125 КК України, а тому розгляд здійснюється в межах пред`явленого особі обвинувачення, від якого обвинувачений і мав можливість захищатись. Іншого обвинувачення особі не пред`являлось.
Мотиви ухвалення інших рішень
Цивільний позов не заявлено.
Судові витрати та речові докази у справі відсутні.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.
Керуючись ст. 7, 17, 100, 124, 302, 373, 374, 381, 382, 395 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України призначити йому покарання у вигляді штрафу у дохід держави в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 850,00 грн.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирати.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його отримання.
Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. 
Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Головуючий суддя          ОСОБА_6