Справа № 523/18870/25
Провадження №2/523/1341/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" січня 2026 р. м.Одеса
Пересипський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Кисельова В.К.
при секретарі - Дзюбы Г.І., 
розглянув у відкритому судовому засіданні (зала судових засідань №21) у порядку загального провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), від імені та в інтересах якої виступає ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ), про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
В С Т А Н О В И В:
Підстави заявлених позовних вимог. 
ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), від імені та в інтересах якої виступає ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позовних вимогах позивач просить визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2 , свою малолітню дочку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
В обґрунтування позовних вимог, він посилався на те, що він є власником вказаної квартири, де постійно проживає по теперішній час. Крім нього, як проживаюча в квартирі, зареєстрована малолітня дочка ОСОБА_4 . В кінці лютого 2022 року його дружина ОСОБА_3 разом із дочкою ОСОБА_4 виїхали на постійне місце проживання за кордон, де по теперішній час проживають в місті Калгарі, провінція Альберта, Канада. Наявність реєстрації дочки в належній йому квартирі створює для нього додаткові фінансові та юридичні зобов`язання, зокрема при нарахуванні комунальних платежів. Тому, оскільки дочка ОСОБА_4 , як колишній член його сім`ї не проживає у вказаній квартирі більше року без поважних причин, просить його позовні вимоги задовольнити.
Позиція відповідача. 
ОСОБА_3 , яка діє в інтересах  ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) подала до суду заяву, відповідно до якої визнає позовні вимоги у повному обсязі. 
Пояснення сторін в судовому засіданні. 
В судове засідання позивач не з`явився, про розгляд повідомлявся належним чином, у позовній заяві позивач просив розглянути справу без його присутності на підставі наданих доказів.
ОСОБА_3 , яка діє від імені та в інтересах своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_4 в судове засідання не прибула, подавши до суду через пошту письмову заяву про повне визнання позовних вимог та проханням розглянути справу без її участі.
Орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не прибули, надавши суду письмове пояснення №01-05-8/1393 вх. від 26 грудня 2025 року, в якому зазначили, що відповідно до ч.2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користування займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Оскільки дитина позивача не досягла повноліття, а відтак не набула повної цивільної дієздатності, причини її не проживання у квартирі є поважними, а тому і відсутні підстави для визнання її такою, що втратила право користування цією квартирою. Крім того, орган опіки та піклування вважає, що малолітня ОСОБА_2 не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у вказаній квартирі обумовлене поважною причиною і теж не може бути підставою для позбавлення її права користування цим житловим приміщенням. 
Встановлені судом обставини справи та відповідні правовідносини. 
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 проживає і зареєстрований в квартирі АДРЕСА_2 , загальною площею 34,1 кв./м., яка належить йому на праві власності на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 23 грудня 2020 року, копія якого приєднана до справи та досліджена в судовому засіданні.
Крім позивача, в даній квартирі значиться зареєстрованою, як проживаюча з 28 грудня 2021 року його малолітня дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП № НОМЕР_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження дочки серії НОМЕР_4 від 24 грудня 2021 року, виданого Київським відділом ДРАГС у м. Одесі Південно міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса) та витягом з реєстру територіальної громади за номером 2025/006205283 від 13 травня 2025 року, приєднаних до справи.
Позивач ОСОБА_1 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ), про що свідчить Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_5 від 15 квітня 2020 року, актовий запис №281, виданий Суворовським районним у місті Одесі відділом ДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). 
Дружина позивача ОСОБА_3 та їхня малолітня дочка ОСОБА_4 , після початку повномасштабного вторгнення Російської федерації 24 лютого 2022 року на територію України, 26 лютого 2022 року виїхали за кордон в місто Калгарі, Республіка Канада, де проживають по теперішній час, що у своїй письмовій заяві про визнання позову від 08 жовтня 2025 року поданого до суду, підтвердила ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4 . 
Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік.
Разом з тим, відповідно до частини 2 статті 3 Сімейного Кодексу України - дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.
Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. 
Право на житло є конституційним правом людини, яке гарантується Основним законом України, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, а тому позбавлення цього права, в тому числі шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом, можливо лише на підставі закону, мати легітимну мету та відповідати принципу пропорційності втручання.
Відповідно до ч.4, ч.6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або за місцем знаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Стаття 29 ЦК України не пов`язує місце проживання особи з місцем її реєстрації. Право користування житлом у дитини виникає на підставі факту її народження. 
Підстава, на якій місце проживання малолітньої ОСОБА_2 реєструвалося в спірній квартирі, у судовому порядку не оспорювалася, тому вважається, що вона за фактом народження набула право користування цим житлом на законних підставах.
Факт того, що дружина позивача ОСОБА_3 з дочкою ОСОБА_4 не проживають у належній позивачу квартирі з 26 лютого 2022 року, не може бути підставою для зняття з реєстрації у вказаній квартирі їхньої малолітньої дочки, оскільки дитина зареєстрована у квартирі АДРЕСА_2 зі згоди позивача, а позивач, у свою чергу не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що реєстрація дитини спричиняє перешкоди у користуванні належним позивачу житловим приміщенням. 
Крім того, оскільки малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку. Не впливає на поважність причин не проживання дитини і наявність у того з батьків з ким вона фактично проживає права власності на житло, оскільки наявність майнових прав у батьків дитини не може бути підставою для втрати її особистих житлових прав. Визначальним в цьому є забезпечення найкращих інтересів дитини.
Вищевикладені правові висновки неодноразово зазначалися в постановах Верховного Суду, в тому числі і в Постанові від 03 квітня 2019 року у справі №210/1857/15ц (провадження №61-9505св18).
При таких обставинах суд прийшов до висновку, що норми ст. 405 ЦК України, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, до виниклих правовідносин по даній справі, застосовуватись не можуть. 
Окрім того, відповідно до п. 16 «Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), який затверджено постановою Кабінету Міністрів України
від 7 лютого 2022 р. № 265 (далі «Порядку №265») місце проживання дитини віком до 14 років може бути задекларовано за адресою місця проживання одного з батьків або інших законних представників, зокрема одночасно із зняттям з попереднього задекларованого/зареєстрованого місця проживання, за декларацією, поданою одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. Зідно п. 17«Порядку №265»  згода іншого з батьків або законних представників дитини підтверджується електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису. Пунктом 52 «Порядку №265» передбачено, що  зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) дитини віком від 14 до 18 років здійснюється за згодою її батьків або інших законних представників чи одного з них, крім випадку зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання такої дитини у гуртожитку закладу освіти у період чи після закінчення навчання.
Отже сторони мають право самостійно вирішити питання щодо місця реєстрації дитини у досудовому порядку, доказів неможливості такого вирішення сторони не надали. 
Керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 247, 263-265, 268 ЦПК України
В И Р І Ш И В:
1. Позовні вимоги  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), від імені та в інтересах якої виступає ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ), про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - залишити без задоволення у повному обсязі. 
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення. 
Учасник справи, якому повне рішенняне були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя     В.К. Кисельов 

Повний текст рішення складено та підписано 30.01.2026