ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 р.	Справа № 440/6889/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: П`янової Я.В. , Русанової В.Б. ,
за участю секретаря судового засідання Реброва А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 10.12.2025, головуючий суддя І інстанції: В.І. Бевза, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 10.12.25 року по справі № 440/6889/24
за позовом ОСОБА_1 
до  Полтавського апеляційного суду   
про визнання порушення строків отримання рішення, вини відповідача щодо порушення строків оскарження, понесення матеріальних збитків, відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Полтавського апеляційного суду, в якому просив суд:
- визнати відповідача винним в порушенні права на своєчасне отримання копії судового рішення;
- визнати відповідача винним щодо пропуску строку на касаційне оскарження постанови Полтавського апеляційного суду від 25.09.2023 як наслідок порушення права на своєчасне отримання копії судового рішення;
- визнати відповідача винним в нанесенні матеріальних збитків грошовою сумою в розмірі 5368 грн, які сталися внаслідок пропуску строку на касаційне оскарження, що призвело до відмови у відкритті касаційного провадження, що у свою чергу унеможливило реалізацію права на оскарження постанови Полтавського апеляційного суду від 25.09.2023;
- визнати відповідача винним у заподіянні моральної шкоди порушенням права на своєчасне отримання копії судового рішення, що призвело до тяжких наслідків у вигляді нанесення майнової шкоди;
- стягнути з Державного бюджету України в якості відшкодування моральної шкоди 2000000,00 грн. та 5368 грн відшкодування майнових збитків. Разом 2005368,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 25.09.2023 судовою колегією Полтавського апеляційного суду у відкритому судовому засіданні проголошена вступна і резолютивна частини рішення у справі №552/1248/23. У той же день позивач через канцелярію апеляційного суду надав заяву про видачу копії постанови. 09.10.2023 позивач дізнався, що копія постанови йому відправлена в електронному вигляді на адресу електронної пошти, доступ до якої ним втрачений. У подальшому він оскаржив дане рішення до Верховного Суду, двічі подав касаційні скарги. Ухвалами Верховного Суду від 01.03.2024 та 15.05.2024 касаційні скарги позивача повернуті. На думку позивача, дані судові рішення Верховного Суду підкреслюють настання наслідків порушення відповідачем його права на своєчасне отримання копії постанови Полтавського апеляційного суду у справі №552/1248/23. В обґрунтування наявної моральної шкоди зазначає, що констатування суддею Верховного Суду відсутності порушення його права на своєчасне отримання копії судового рішення викликає у нього відчуття несправедливості та страждання. Пояснив, що розмір моральної шкоди визначений ним через емпіричні методи, за допомогою яких позивач зрозумів, що 2000000,00 грн. є достатнім розміром для відшкодування йому моральної шкоди.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10.12.2025 провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Полтавського апеляційного суду, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Державної казначейської служби України про визнання винним Полтавського апеляційного суду в порушенні права на своєчасне отримання копії судового рішення; визнання винним Полтавського апеляційного суду щодо пропуску строку на касаційне оскарження постанови Полтавського апеляційного суду від 25.09.2023, як наслідок порушення права на своєчасне отримання копії судового рішення; визнання винним Полтавського апеляційного суду в нанесенні матеріальних збитків грошовою сумою в розмірі 5368,00 грн., які сталися внаслідок пропуску строку на касаційне оскарження; визнання відповідача винним Полтавського апеляційного суду у заподіянні моральної шкоди порушення права на своєчасне отримання копії судового рішення; стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди 2000000,00 грн. та 5368,00 грн. відшкодування майнових збитків, разом - 2005368,00 грн., на підставі пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України - закрито.
Роз`яснено позивачу, що повторне звернення до суду з цією самою позовною заявою не допускається. Роз`яснено позивачу, що дана справа не підсудна будь-якому суду.
Не погодившись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 10.12.2025 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що закриваючи провадження за ч. 1 ст. 239 КАС України, суд першої інстанції зазначив, що справа не підсудна будь-якому суду, однак така формула не передбачена Конституцією України, КАС України і суперечить прямій нормі закону. Зазначив, що суд першої інстанції не виконав вимоги ст. 169-170 КАС України, позбавивши його можливості уточнити вимоги, при цьому суд мав право залишити без розгляду частину позовних вимог, закрити провадження лише в цій частині або на стадії підготовчого провадження залишити без руху, надавши строк на виправлення недоліків із вказівкою які саме недоліки та як варто виправити, а повне закриття справи є непропорційним заходом, який порушує право на доступ до суду. 
Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, Полтавським апеляційним судом зазначено, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, який обгрунтовано закрив провадження по справі. Вказує, що звернення до адміністративного суду обумовлено суб`єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, одна обов`язковою умовою здійснення такого захимту є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.
В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Так, закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції зазначив, що доказування порушення права позивача на своєчасне отримання копії судового рішення повинно бути зроблено у процесуальний спосіб, тобто відповідно до норм процесуального законодавства під час розгляду судом безпосередньо тієї справи, у межах якої таке судове рішення приймалося апеляційним судом, тобто за правилами встановленими Цивільним процесуальним кодексом України, тоді як відсутність спору виключає можливість звернення до суду, адже відсутнє право, що підлягає судовому захисту. Доказування певних можливих винних порушень, які існують на думку позивача, з боку відповідача повинно відбуватися у спосіб, визначений цивільним процесуальним законодавством у контексті цивільної справи, у якій апеляційним судом приймалося рішення. Вказано, що через відсутність публічно-правового спору, відсутні й підстави для судового розгляду похідних вимог від основної про відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000000,00 грн. та матеріальних збитків (матеріальної шкоди) грошовою сумою в розмірі 5368,00 грн.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Згідно із частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За приписами частини першої статті 4 КАС адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, в якому: 1) хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; 2) хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; 3) хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;
Згідно із пунктом 7 частини першої статті 4 КАС суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Матеріалами справи встановлено, постановою Полтавського апеляційного суду від 25.09.2023 у справі №552/1248/23 задоволено частково апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Рішення Київського районного суду м. Полтави від 08 червня 2023 року скасовано та ухвалено по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Полтавагаз" про визнання дій незаконними та стягнення моральної шкоди відмовлено.
22 грудня 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив на адресу Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Київського районного суду міста Полтави від 08 червня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 25 вересня 2023 року у справі №552/1248/23.
Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 березня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 повернуто з підстав несплати судового збору та пропуску строку на касаційне оскарження. Так, у вказаній ухвалі зазначено, що оскільки заявник не надав до суду належних та достатніх доказів про суми свого доходу, наявність рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану, Верховний Суд позбавлений можливості вирішити питання про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги, а тому у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги необхідно відмовити. Разом з тим, до клопотання про поновлення строку заявник додав заяву про видачу судового рішення від 25 вересня 2023 року адресовану Полтавському апеляційному суду (вх. № 15690/23 від 25 вересня 2023 року), клопотання про ознайомлення з матеріалами справи адресоване Київському районному суду міста Полтави від 29 січня 2024 року (вх. № 4345 від 29 січня 2024 року), з відміткою про те, що з матеріалами ОСОБА_1 ознайомився 31 січня 2024 року, які були додані до заяви на усунення недоліків касаційної скарги, що надійшла до Верховного Суду 06 лютого 2024 року.
Сам по собі факт отримання заявником копії оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції поза межами встановленого законом строку без наведення об`єктивних причин з наданням відповідних доказів неможливості отримання (порушення судом порядку вручення копії судового рішення) не може свідчити про безумовне підтвердження наявності таких причин та визнання їх поважними. Отже, заявником не надано доказів на підтвердження того, що апеляційним судом порушено порядок вручення копії судового рішення, передбачений статтею 272 ЦПК України, та про обставини, що об`єктивно перешкоджали отримати вказане судове рішення і подати касаційну скаргу в передбачений ЦПК України строк. Зазначено, що до відкриття касаційного провадження Верховний Суд позбавлений можливості здійснити перевірку своєчасності направлення судом апеляційної інстанції засобами поштового зв`язку копії оскаржуваної постанови або доказів її отримання, відповідні докази мають бути надані заявником до суду касаційної інстанції. Такими доказами можуть бути довідка із суду, поштового відділення зв`язку тощо. Отже, станом на 01 березня 2024 року заявник вказані в ухвалі Верховного Суду від 10 січня 2024 року недоліки не усунув, що перешкоджає суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження.
16 березня 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку вдруге подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Київського районного суду міста Полтави від 08 червня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 25 вересня 2023 року.
Ухвалою Верховного Суду від 08 квітня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків, зокрема, вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), обґрунтувати неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права і надати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості інших учасників справи.
Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 травня 2024 року касаційна скарга позивача повернута внаслідок незазначення підстав для касаційного оскарження.
Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року № 1402-VIII, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Позивачем зазначено, що внаслідок порушення Полтавський апеляційним судом його права на своєчасне отримання копії постанови Полтавського апеляційного суду у справі №552/1248/23, він був позбавлений своєчасно оскаржити її до Верховного суду. За твердженнями позивача, вказані дії спричинили йому моральну шкоду.
Колегія суддів зазначає, що питання направлення процесуального рішення у цивільній справі охоплюється поняттям "здійснення правосуддя", і є нічим іншим, як діяльністю суду, пов`язаною з розглядом судових справ у порядку цивільного судочинства, що врегульований процесуальним законом, а саме Цивільним процесуальним кодексом України.
Водночас, визнання винними дій суду щодо здійснення правосуддя шляхом подачі позову до іншого суду є порушенням принципу незалежності суду та суддів та засобом впливу на них. Законодавством передбачено апеляційний та касаційний порядок оскарження судових рішень, а тому зауваження щодо діяльності суду або посадової особи суду, що пов`язані зі здійсненням правосуддя, у тому числі щодо подання заяв, клопотань тощо, можуть бути включені до апеляційної чи касаційної скарги на судове рішення. Оскарження дій суду, що пов`язані зі здійсненням правосуддя не може відбуватися шляхом ініціювання проти нього судового процесу.
Оскарження дій судів щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та/або судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ. Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені. Зазначений правовий висновок, викладено в постановах Верховного Суду від 21.07.2022 у справі № 580/5292/21 та від 08.05.2023 у справі № 580/2605/22.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в межах даних правовідносин позивач намагається встановити процесуальні факти невчасного направлення йому копії рішення апеляційного суду для поновлення строку на касаційне оскарження у цивільній справі, та одночасно заявляє вимоги про відшкодування йому матеріальної та моральної шкоди, що на переконання суду є об`єднанням позовних вимог з метою штучного обґрунтовання наявності публічно-правового спору.
Таким чином, у разі встановлення факту невчасного направлення копії рішення апеляційного суду, позивач не позбавлений можливості викласти всі свої доводи в клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження постанови суду апеляційної інстанції, однак ініціювання окремого судового провадження щодо оскарження дій суду є недопустимим.
При цьому, ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 березня 2024 року вказаним обставинам надана оцінка та зазначено, що заявником не надано доказів на підтвердження того, що апеляційним судом порушено порядок вручення копії судового рішення, передбачений статтею 272 ЦПК України, та про обставини, що об`єктивно перешкоджали отримати вказане судове рішення і подати касаційну скаргу в передбачений ЦПК України строк.
У пункті 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц Верховний Суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання незаконними дій/бездіяльності посадових осіб суду що стосуються здійснення правосуддя не може розглядатися за правилами будь-якого судочинства.
Отже, спір щодо рішень, дій та бездіяльності суду, суддів, посадових осіб суду щодо здійснення правосуддя не може розглядатися за правилами будь-якого судочинства, оскільки для оскарження таких рішень, дій та бездіяльності встановлений інший порядок оскарження.
У пунктах 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 8 травня 2018 року у справі № 521/18287/15-ц зазначено, що відсутність правової регламентації права на оскарження вчинених під час розгляду конкретної справи дій, рішень чи бездіяльності суду не за правилами апеляційного та касаційного оскарження є легітимним обмеженням у судовому процесі, покликаним забезпечити правову визначеність у правовідносинах учасників справи за наявності у чинному законодавстві конкретних способів захисту їх прав та інтересів. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про наявність підстав для закриття провадження у частині вказаних вимог позивача, які не можуть бути розглянуті в окремому судовому провадженні.
Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи вищенаведені висновки Верховного Суду, судом першої інстанції вірно роз`яснено позивачу, що даний спір не віднесений до юрисдикції жодного суду, оскільки не може розглядатися за правилами будь-якого судочинства.
Встановивши, що спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, адміністративні суди не мають розглядати питання щодо встановлення факту порушення прав позивача, а зобов`язані відмовити у відкритті провадження у справі або закрити провадження у справі.
Отже, оскільки відповідач у спірних правовідносинах не здійснює владних управлінських функцій, а спір не є публічно-правовим у розумінні положень КАС України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно закрив провадження у цій справі.
При цьому, доводи апелянта щодо необхідності залишення позову без руху є помилковим, оскільки ст. 169 КАС України регулює усунення недоліків форми та змісту заяви, тоді як закриття провадження за ст. 238 КАС України зумовлене відсутністю у суду компетенції розглядати даний спір в цілому. Оскільки суб`єктний склад та характер правовідносин не можуть бути змінені шляхом "усунення недоліків", у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для застосування ст. 169 КАСУ.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (такі висновки сформульовані Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов, за яких суд повноважний розглядати позовну заяву. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою. Не відповідатиме завданням адміністративного судочинства ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у іншому, цивільному провадженні. Такі позови не підлягають судовому розгляду. У відкритті провадження за ними слід відмовляти на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС, а у разі, якщо провадження було відкрите, - закривати його на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС. Відсутність спору виключає можливість звернення до суду, адже відсутнє право, що підлягає судовому захисту. 
Подібна правові висновки містяться у Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 20 січня 2025 року у справі №296/12456/23.
Відповідно до ч. 5 ст. 21 КАС вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у зв`язку з неможливістю розглянути позовну вимогу позивача про визнання відповідача винним в порушенні права на своєчасне отримання копії судового рішення за правилами будь-якого судочинства, в т.ч. і адміністративного, зокрема через відсутність публічно-правового спору, відсутні й підстави для судового розгляду похідних вимог від основної про відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000000,00 грн. та матеріальних збитків (матеріальної шкоди) грошовою сумою в розмірі 5368,00 грн.
Тобто, закриття провадження всіх позовних вимог (основної та похідної) є єдиним вірним процесуальним рішенням, оскільки відсутність публічно-правового спору нівелює можливість розгляду справи в порядку КАС України в цілому.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає обставин, які б давали підстави ставити під сумнів правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 10.12.2025 по справі № 440/6889/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		А.О. Бегунц	
Судді	   	Я.В. П`янова   В.Б. Русанова   	
Повний текст постанови складено 28.01.2026 року