ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/21641/24                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Жук Р.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  03 грудня 2025 року                                                                       м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                             Ганечко О.М.,
суддів                                                                                              Кузьменка В.В.,
                                                                                                    Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,
   
У С Т А Н О В И В :

           ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просила суд:
визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо переведення ОСОБА_1 з пенсії за вислугу років на пенсію за віком із застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески в розмірі 7994,47 грн протиправними;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 за віком із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, саме за 2021-2023 роки, розмір якої становить 13559,41 грн та провести виплату перерахованої пенсії з дати її призначення, а саме з 06.12.2023.
Позивач не погоджується з діями відповідача, адже їй пенсія була призначена за вислугу років, як працівнику освіти, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб», в подальшому, позивач скористалась своїм правом на вибір пенсії та подала вище заяву про перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Оскільки позивач звернулась за призначенням нової пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», то при її розрахунку, за доводами позивача, має застосовуватись середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2020-2022 роки.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в                    м. Києві щодо обчислення розміру пенсії за віком ОСОБА_1 , відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2012-2015 роки.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за віком з застосуванням середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої, як середній показник за 2021, 2022 та 2023 роки, починаючи з 01 лютого 2024 року, тобто з моменту звернення останнього за призначенням пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, з урахуванням фактично виплачених сум.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, при цьому, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.08.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження на 03.12.2025.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 30.09.2015 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про призначення їй пенсії за вислугу років, як працівнику освіти, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Згідно наданою суду копією протоколу № 53016 від 09.10.2015, позивачу призначено з 30.09.2015 пенсію за вислугу років, як працівнику освіти, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».
01.02.2024 позивачем подано заяву встановленого зразка, в якій остання просила призначити їй пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
На підставі поданої позивачем заяви, з 01.02.2024 позивачу призначено пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», проте, із застосуванням показника середньої заробітної плати в галузях економіки України за 2012-2014 роки,, у зв`язку з чим позивач через свого представника звернулась до відповідача з відповідною заявою щодо надання інформації про те, за які роки було взято середній показник заробітної плати.
Листом від 24 квітня 2024 року № 16557-14876/Т-02/8-2600/24, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило, у тому числі, про те, що оскільки позивача переведено на інший вид пенсії, що не є первинним призначенням, підстав для застосування показника середньої заробітної плати за 2021-2023 року не було.
Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому, при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно частиною 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, з огляду на що, позивач має право на призначення пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення.
Натомість, відповідач вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, оскільки позивач перебуває на обліку та отримує пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що не є призначенням пенсії вперше, а тому, відсутні правові підстави для застосування показника середньої заробітної плати за 2021-2023 роки.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
У відповідності до частини першої статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком;                       2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Положеннями статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV не передбачено такого виду пенсії, як пенсія за вислугу років.
Відповідно до положень статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від                             05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ, за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
З урахуванням того, що Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV не передбачає такого виду пенсії, як «вислуга років», в той час коли право на призначення такого виду пенсії передбачено Законом України «Про пенсійне забезпечення», суд дійшов висновку, що позивач, у 2014 році перебувала на обліку в управлінні саме за Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ, а не за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, як помилково вважає відповідач.
Згідно зі статтею 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.
Абзацом 1 частини першої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, передбачено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
При цьому, за приписами частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1   + Кз2   + Кз3   + ... + Кзn); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
За частиною третьою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в   частині першій   статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати і набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення пенсії (попереднього перерахунку пенсії без урахування перерахунку, передбаченого   абзацом п`ятим   частини четвертої статті 42 цього Закону) незалежно від перерв у роботі, під час переведення вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена (визначений)   частиною другою   статті 40 цього Закону для призначення пенсії.
Тож, з наведеного слідує, що ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. 
Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Закону № 1058-IV.
Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що позивач перебувала на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві з                      30 вересня 2015 року, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» від                      05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ, а не відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а вже з 01 лютого 2024 року, позивачу призначено пенсію за віком відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто, як обґрунтовано виснував суд першої інстанції, при зверненні позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком від 01.02.2024 мало місце призначення іншого виду пенсії за іншим законом, а не переходу з одного виду пенсії на інший на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що за призначенням пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивач звернулась вперше 01.02.2024. Тому, при призначенні позивачу пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV, необхідно застосовувати середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням цієї пенсії, тобто за 2021-2023 роки.
Оскільки позивач звернулась з відповідною заявою про призначення їй пенсії за віком саме 01 лютого 2024 року - датою, з якої відповідача належить зобов`язати здійснити перерахунок пенсії, слід вважати 01 лютого 2024 року.
Під час розгляду апеляційної скарги колегією суддів враховується правова позиція, висловлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10.09.2025 у справі № 580/4912/24.
Колегія суддів зазначає, що право особи на розрахунок пенсії із застосуванням актуального показника середньої заробітної плати при первинному призначенні пенсії за віком охоплюється принципом захисту правомірних (легітимних) очікувань. Досягнувши загальновстановленого пенсійного віку, позивач мав обґрунтовані та законні сподівання на те, що держава в особі її компетентних органів застосує до нього ті ж правила обчислення пенсії, що і до будь-якої іншої особи, яка звертається за призначенням пенсії за віком вперше. Застосування пенсійним органом застарілого показника заробітної плати, який стосувався іншого виду пенсії, призначеної за іншим законом, становить невиправдане втручання у правомірні очікування особи та порушує принцип юридичної визначеності.
Позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції. 
Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.     
Судові витрати розподілу не підлягають.     
Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,
       
   У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року - залишити без змін.
          
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                           О.М. Ганечко 

Судді                                                                                                        В.В. Кузьменко           

                                                                                                     Я.М. Василенко